Справа № 200/3274/20-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 р. Справа№200/3274/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративний позов

ОСОБА_1

до відповідача Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду

України Донецької області,

третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій

області

про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в розмірі 156604 грн. 27 коп., стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в розмірі 156604 грн. 27 коп., стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 41255 грн. 95 коп.

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, відповідач, як вважає позивач, не виплачуючи заборгованість з виплати пенсії за віком позивачу, діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством з питань соціального захисту.

Вважає бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії протиправною та такою, що порушує конституційні права позивача, оскільки, як зазначає позивач, належним способом захисту порушених прав після виконання рішення суду в частині поновлення виплати пенсії у відповідному розмірі є стягнення з відповідача заборгованості, що утворилася у період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року.

Враховуючи викладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на адміністративний позов відповідач вказав на його безпідставність та зазначив, що рішення суду управлінням виконане відповідно до покладених судом зобов`язань та в повному обсязі, доплата за рішенням суду за період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року, не передбачена бюджетом Пенсійного фонду та потребує додаткового фінансування.

Враховуючи наведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив, заяву про розгляд за його участю не надав.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , перебуває на обліку у Бахмутсько-Лиманському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області з листопада 2014 року та отримує пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі електронної пенсійної справи (а.с. 14-17).

З червня 2015 року Бахмутсько-Лиманським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області виплата пенсії ОСОБА_1 тимчасово призупинена.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року у справі № 200/9693/19-а, адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області задоволений частково, визнані протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по березень 2019 року, Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду в Донецькій області зобов`язане поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року та сплатити заборгованість за весь період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року з урахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії (19-25).

Листом від 06.03.2020 року № 5872/03 Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повідомило, що пенсійні виплати ОСОБА_1 поновлені з квітня 2019 року, управлінням виконаний розрахунок суми пенсії за період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року в загальній сумі 156 604 грн. 27 коп., доплата за рішенням суду за період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року в загальній сумі 156 604 грн. 27 коп. не виплачена у зв`язку з відсутністю фінансування (а.с.29-31).

Як встановлено судом, відповідно до розрахунку Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області сума заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 31 березня 2019 року складає 154195 грн. 30 коп. (а.с.50-51).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, в позовній заяві позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.

Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно преамбули Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby V. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі" проти Італії («Immobiliare Saffi «проти Італії»), заява № 22774/93, п. 66.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Першого Протоколу (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02).

У справі п. 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. 54) ЄСПЛ, посилаючись на попередню практику, зазначив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 № 18966/02; рішення у справі «Ромашов проти України», № 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі «Дубенко проти України», № 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі «Козачек проти України», № 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», № 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі «Сокур проти України», № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України», № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Судом під час розгляду справи встановлено, що остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення, ухвалене на користь позивача, залишається невиконаним протягом тривалого часу, що свідчить про порушення права позивача на виконання судового рішення без зайвих затримок та становить втручання в його право на мирне володіння присудженими грошовими коштами.

Крім того, частиною 2 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який набрав чинності 1 січня 2013 року.

Згідно статті 3 вказаного Закону виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» з заявою про виконання рішення суду.

Перерахування коштів стягувану здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлений спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, визначені доступні ресурси, відповідальні органи та відповідна процедура їх розподілу під час виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

Враховуючи наявність у позивача права на отримання нарахованих грошових коштів, суд вважає протиправною бездіяльність відповідача в частині невиконання остаточного судового рішення про проведення позивачу виплати нарахованих сум, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості з пенсії підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, суд враховує наступне.

Питання, пов`язані з здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно ст. 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відмова власника або уповноваженого органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Аналогічні норми нарахування та виплати компенсації визначенні Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати, прийнятим для реалізації згаданого Закону та затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 21.01.2001 р. № 159.

Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Тобто, нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів, за цим регулюванням правове значення мають юридичні факти, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, на час розгляду справи пенсія позивачу нарахована, але не виплачена.

Враховуючи наведене та те, що пенсія позивачу нарахована та не виплачена, суд вважає вимоги позивача про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності дій щодо невиплати пенсії позивачу в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи встановлена протиправність бездіяльності органу владних повноважень щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії позивачу, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині визнання протиправною бездіяльністі щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в сумі 154195 грн. 30 коп., стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в сумі 154195 грн. 30 коп. та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 41255 грн. 95 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про виконавче провадження», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 84500, Донецька обл., м. Бахмут, вул. Миру, 35), третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (, юридична адреса: 87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Миру, 68) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в розмірі 156604 грн. 27 коп., стягнення заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в розмірі 156604 грн. 27 коп., стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 41255 грн. 95 коп. задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльністі Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в сумі 156604 грн. 27 коп.

Стягнути з Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 заборгованость з виплати пенсії за період з 01.06.2015 року по 31.03.2019 року в сумі 154195 грн. 30 коп.

Стягнути з Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 41255 грн. 95 коп.

В задоволенні іншої частини адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Бахмутсько Лиманського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 35) на користь компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії у розмірі 41255 грн. 95 коп. витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у сумі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Т.В. Давиденко