Справа № 2-а/1970/3807/12
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення заявникові заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без розгляду

11 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 2-а/1970/3807/12 пров. № 857/Н-79/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Обрізка І. М.
Онишкевича Т. В.
за участі секретаря судового засіданні Ігнатищ Л.М.,

представника ОСОБА_1 П ОСОБА_2 адв. Стадник В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (по м.Люботин та Харківського району Харківської області) реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 (далі позивач) звернулася з позовом доВідділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (по м.Люботин та Харківського району Харківської області) реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції в Харківській області (з урахуванням правонаступництва) прореєстрацію за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 яка належить ОСОБА_4 на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2012 у справі №1915/6447/2012 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та видати Державний акт на право власності на земельну ділянку (далі спірна земельна ділянка).

В обґрунтуванні позову зазначалось, що право власності на спірну земельну ділянку визнано за позивачкою у судовому порядку, а тому таке підлягає державній реєстрації, з приводу чого ОСОБА_4 подала заяву, яка, однак не була вирішена у встановленому законом порядку і це зумовило порушення її прав, як власника вищевказаного нерухомого майна.

Позивач наголошувала на тому, що нею були подані усі необхідні, як вона вважає, документи для проведення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Перешкод для здійснення такої реєстрації не було і це свідчить про протиправну бездіяльність, допущену органом реєстрації.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.04.2013 позов задоволено та зобов`язано Відділ державної реєстрації зареєструвати за ОСОБА_4 право власності на спірну земельну ділянку та видати відповідний витяг з Державного реєстру прав.

Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні підстави, визначені Законом України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за позивачем на спірну земельну ділянку, оскільки наявність у неї такого права підтверджено у судовому порядку.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.03.2017, постанову суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково. Зобов`язано відповідача розглянути та прийняти рішення щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку та видати їй відповідний витяг з Державного реєстру прав.

В подальшому, 04.05.2017 року ОСОБА_3 , який не брав участі у справі, звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд прийнятої ним постанови від 30.03.2015року за нововиявленими обставинами, у зв`язку з тим, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 27.04.2012, відповідно до якого за ОСОБА_4 визнано право власності на спірну земельну ділянку, скасовано рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2015, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016. Відповідно до вищевказаних судових рішень судів апеляційноїта касаційної інстанцій, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (друга спадкоємець), треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада про визнання права власності на спадкове майно.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2017 заяву ОСОБА_3 задоволено. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Відділу Державної реєстрації про зобов`язання вчинити певні дії.

Свої висновки колегія суддів мотивувала тим, що скасування рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2012 у справі №1915/6447/2012 вплинуло б на результат розгляду цієї адміністративної справи Львівським апеляційним адміністративним судом, оскільки вищевказане рішення стало підставою для прийняття постанови від 30.03.2015, а тому така обставина є нововиявленою.

Не погоджуючись з такою постановою апеляційного суду, ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 скасовано та прийнято нову постанову якою справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Свої висновки Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду мотивував тим, що: «….з матеріалів справи вбачається, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 була подана 04.05.2017 відповідно до відбитку поштового штемпеля на конверті й зареєстрована у канцелярії апеляційного суду 11.05.2017. У даному випадку відлік строку, встановленого статтею 247 КАС України, розпочався для заявника з 23.06.2015, тобто з моменту проголошення у відкритому судовому засіданні за участю представника ОСОБА_3 рішення Апеляційного суду Тернопільської області у справі №1915/6447/2012, колегія суддів констатує очевидний факт пропуску вищевказаного строку, оскільки, як зазначено вище, заява була подана лише 04.05.2017 (майже через два роки з моменту набрання законної сили судовим рішенням, на яке посилався заявник). При цьому, заявник не порушував питання про поновлення строку, встановленого для подання такої заяви.За таких обставин, суд апеляційної інстанції, насамперед, повинен був з`ясувати питання можливості прийняття поданої ОСОБА_3 заяви й, зокрема, перевірити в порядку, встановленому статтею 189 КАС України, наявність чи відсутність поважних підстав для поновлення заявнику строку, встановленого статтею 247 цього ж Кодексу.Слід зауважити, що у справі, яка розглядається, пропуск встановленого процесуальним законом строку є тривалим і становить майже на два роки, а тому перевірка судом наявності чи відсутності поважних підстав для його поновлення особливо гостро постає у світлі принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення Європейського суду з прав людини (далі Суд) у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»)…»

При цьому, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила, що суд апеляційної інстанції зобов`язанийперевірити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на відповідність вимогам процесуального закону стосовно дотримання заявником строку, встановленого для її подання, а також надати оцінку поважності причин пропуску цього строку, якщо такі є та з`ясувати питання можливості його поновлення.

Зважаючи на викладені обставини справи та положення приведеного законодавства суддею доповідачем 07.05.2020року винесено ухвалу стосовно встановлення заявнику ОСОБА_3 строку для подання ним відповідної заяви (клопотання) стосовно дотримання строку, встановленого для подання заяви про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015року за нововиявленими обставинами, в тому рахунку і щодо причин пропуску такого строку та наявності правових підстав для його поновлення.

Заявником ОСОБА_3 подано клопотання про поновлення строку про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015року за нововиявленими обставинами. На обґрунтування доводів щодо поважності причин пропуску строків звернення до суду, представник заявника зазначив що дане рішення оскаржувалось в касаційному порядку, а відтак від результатів такого розгляду залежало наявність нововиявлених обставин, оскільки ОСОБА_3 вважав, що суди касаційної інстанції виправлять помилки судів попередніх інстанцій та захистять його право власності.

Позивач та відповідач в судове засідання не прибули. Клопотань про неможливість прибуття до суду або відкладення розгляду справи не направляли. Про дату, час та місце розгляду заяви про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2015 року за нововиявленими обставинамибули в установленому порядкуповідомлені за відомими суду адресами.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.07.2011 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на підтвердження права власності ОСОБА_5 на вказану земельну ділянку.

ОСОБА_4 звернулась з позовною заявою до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_6 (друга спадкоємець), треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада про визнання права власності на спадкове майно.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2012 у справі №1915/6447/2012 позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за нею право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 . Дане судове рішення вступило в законну силу.

06.07.2012 ОСОБА_4 звернулась до Харківської районної державної адміністрації Харківської області із зверненням щодо оформлення права власності на вказану земельну ділянку.

Листом Харківської районної державної адміністрації Харківської області №О-656/05-11 від 02.08.2012 позивачці роз`яснено, що, зокрема, в разі відсутності оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку та встановлення наявності права власності на земельну ділянку в судовому порядку їй необхідно звернутись Територіального органу Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки для отримання державного акту на право власності.

В подальшому, позивачка звернулась до Головного управління Держкомзему у Харківській області щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку.

Головне управління Держкомзему у Харківській області своїм листом №13-14-37/8933/0/2-12 від 20.09.2012 повідомило позивачку, що згідно з інформацією, наданою Міськрайонним управлінням Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області правовстановлюючі документи на право власності або користування на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_5 в міськрайонному управлінні не обліковуються. Інформація щодо розроблення землевпорядної документації на ім`я ОСОБА_5 в Міськрайонному управлінні відсутня. Одночасно Головне управління Держкомзему у Харківській області для отримання більш детальної інформації рекомендувало позивачці звернутись безпосередньо до Міськрайонного управління Держкомзему у місті Люботин і Харківському районі Харківської області.

Водночас, відповідно до рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2015, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016, скасовано рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.04.2012 у справі №1915/6447/2012 та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (друга спадкоємець), треті особи: Перша Тернопільська державна нотаріальна контора, Безлюдівська селищна рада про визнання права власності на спадкове майно.

Розглядаючи вищевказану цивільну справу, суди встановили, що відповідно до посвідченого приватним нотаріусом Десятниченко О.В. договору купівлі продажу земельної ділянки від 14.12.2013, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , останній став власником спірної земельної ділянки. Право власності на вказану земельну ділянку ним зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з цього Реєстру про реєстрацію права власності від 14.12.2013.

Саме як власник спірної земельної ділянки, ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судових рішень, ухвалених у справі №2-а/1970/3807/12, яка розглядається Верховним Судом.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідності до частини першої, пункту 4 частини другої статті 245 КАС України в редакції, чинній станом на день подання ОСОБА_3 заяви про перегляд за нововиявленими обставинами прийнятої у цій справі постанови апеляційного суду, постанова або ухвала суду, що набрала законної сили, може бути переглянута у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, окрім іншого, скасування судового рішення, яке стало підставою для прийняття постанови чи постановлення ухвали, що належить переглянути.

Саме з підстав, наведених у пункті 4 частини другої статті 245 КАС України, ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з вищевказаною заявою, яка відповідно до відбитку штампу вхідної кореспонденції суду, зареєстрована 11.05.2017.

За правилами статті 247 КАС України (в редакції чинній на дату подання обумовленої заяви до суду) заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом одного місяця після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини. При цьому заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 245 цього Кодексу, може бути подана не пізніше ніж через три роки з дня набрання судовим рішенням законної сили. У разі якщо така заява подана до адміністративного суду після закінчення цього строку, адміністративний суд відмовляє у відкритті провадження за нововиявленими обставинами, незалежно від поважності причини пропуску цього строку.

Водночас, чинна станом на час подання ОСОБА_3 заяви редакція процесуального закону не закріплювала, з якого моменту починається перебіг строків, визначених статтею 247 КАС України.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного Суду у постанові від 16.04.2020року винесеної у даній справі вказав, що:

-«…у цій ситуації визначати початок перебігу зазначених строків необхідно залежно від підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, що містяться у статті 245 КАС України.Зокрема, у випадку, встановленому пунктом 4 частини другої статті 245 КАС України, такий строк необхідно обчислювати починаючи з дня набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовано судове рішення, що стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, які підлягають перегляду.Разом з тим, частина сьома статті 9 КАС України дозволяє суду в разі відсутності закону, що регулює відповідні відносини, застосовувати закон, що регулює подібні відносини (аналогію закону).Так, у порядку статті 102 КАС України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі»;

- «рішення Апеляційного суду Тернопільської області від 23.06.2015 у справі №1915/6447/2012, на яке, як на нововиявлену обставину посилався заявник, набрало законної сили з моменту його проголошення, як це передбачено частиною першою статті 319 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент ухвалення названого судового рішення.Отже, починаючи з 23.06.2015 розпочався відлік місячного строку, встановленого у частині першій статті 247 КАС України, для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, який, водночас, може бути поновлений за ухвалою суду, в порядку, передбаченому процесуальним законом, в залежності від того, до суду якої інстанції подано заяву.З матеріалів справи вбачається, що заява про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 була подана 04.05.2017 відповідно до відбитку поштового штемпеля на конверті й зареєстрована у канцелярії апеляційного суду 11.05.2017року. Зважаючи, що у даному випадку відлік строку, встановленого статтею 247 КАС України, розпочався для заявника з 23.06.2015, тобто з моменту проголошення у відкритому судовому засіданні за участю, зокрема, представника ОСОБА_3 рішення Апеляційного суду Тернопільської області у справі №1915/6447/2012, колегія суддів констатує очевидний факт пропуску вищевказаного строку, оскільки, як зазначено вище, заява була подана лише 04.05.2017 (майже через два роки з моменту набрання законної сили судовим рішенням, на яке посилався заявник)».

Вказана постанова набрала законної сили та є обов`язковою для застосування в тому числі і щодо встановлених обставин.

За таких обставин, у справі, яка розглядається, пропуск встановленого процесуальним законом строку є тривалим і становить майже на два роки, а тому перевірка судом наявності чи відсутності поважних підстав для його поновлення особливо гостро постає у світлі принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення Європейського суду з прав людини (далі Суд) у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»).

Відстоюючи принцип правової правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення Суду у справах Світлана Науменко проти України, Трегубенко проти України, Рябих проти Росії), так у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах Праведна проти Росії, Желтяков проти України, п.п. 42-48), Європейський Суд з прав людини вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження. Суд встановив порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі Пономарьов проти України з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі (п.п. 41-42).

У пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», Європейський Суд відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: Салов проти України, п.93, Проценко проти України, п.26, Кравченко проти Росії, п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (рішення у справі Сутяжник проти Росії, п.38).

Крім того, у деяких рішеннях ЄСПЛ наголошується, що тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин; при цьому, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А.» проти Іспанії», п. 109 ).

Відновлення строку звернення до суду або на оскарження судового рішення виправдано лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справа «Салов проти України»), зокрема, з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи (справа «Сутяжник проти Росії», п. 38).

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Дослідивши доводи заявника ОСОБА_3 щодо причин пропуску строку звернення до суду з обумовленою заявою про перегляд судового рішення, колегія суддів приходить, до висновку, що приведені ним доводи та причини (відносно того, що дане рішення оскаржувалось в касаційному порядку, а відтак від результатів такого розгляду залежало наявність нововиявлених обставин, оскільки ОСОБА_3 вважав, що суди касаційної інстанції виправлять помилки судів попередніх інстанцій та захистять його право власності) не є поважними, оскільки не зумовлені особливими і непереборними обставинами, не залежними від волі та поведінки особи обставин, які перешкоджали заявнику звернутися до суду з такою заявою у встановлені строки.

Відповідно до ч.4 ст.366 КАС України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами повертається заявникові без розгляду, якщо заява подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 363 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів надавши оцінку поважності причин пропуску заявником строку звернення до суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 за нововиявленими обставинами дійшла висновку про відсутність підстав для поновленнязаявнику ОСОБА_3 строків звернення до суду з названою заявою. Як наслідок, у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 про поновлення строків звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 року, яка була подана 04.05.2017року слід відмовити. Постановити ухвалу якою повернути заявнику ОСОБА_3 заявупро перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 року, яка була подана 04.05.2017року без розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 364, 366 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про поновлення строків звернення до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 року у даній справі, яка була подана 04.05.2017року.

Заяву ОСОБА_3 перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.03.2015 року, яка була подана 04.05.2017року повернути без розгляду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач С. М. Шевчук
судді І. М. Обрізко
Т. В. Онишкевич

Повне судове рішення складено 11.06.2020.