Справа № 340/1300/20
Суддя: Г.П. Казанчук
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2020 року м. Кропивницький Справа № 340/1300/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Казанчук Г.П.;

за участю секретаря судового засідання - Дигас В.М.;

позивача - ОСОБА_1

представників відповідача - Лаврінчука К.В., Бондаренка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати неправомірними дії Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області по винесенню індивідуального акту - постанови "Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати" №1101/90116/9011672 від 18.03.2020 р.;

- скасувати індивідуальний акт - постанову "Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати" №1101/90116/9011672 від 18.03.2020 р.;

- визнати неправомірними дії Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області по винесенню індивідуального акту - постанови "Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати" №11101/90116/9011673 від 18.03.2020 р.;

- скасувати індивідуальний акт - постанову "Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати" №11101/90116/9011673 від 18.03.2020 р.;

- стягнути з Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області моральну шкоду в розмірі 1101652 грн.

Також, ОСОБА_1 просить звернути стягнення щомісячних страхових виплат у межах суми за один місяць (19126,39 грн.) до негайного виконання та встановити контроль за виконанням рішення по справі.

Ухвалою судді від 29.04.2020 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження).

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що постанови Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати» №1101/90116/9011672 від 18.03.2020 р. та «Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати» є очевидно протиправними рішеннями, оскільки вони прийняті всупереч обставинам, які були встановлені судовим рішення Ленінського районного суду м. Кіровоград від 05.04.2004 року. Так у даному рішенні зобов`язано призначити щомісячну грошову допомогу в сумі 1945,76 грн., яку обраховано із суми середнього заробітку в розмірі 1600 грн. на підставі пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266. Проте незважаючи на встановлені обставини судовим рішення, Кропивницьким відділенням управління ВД ФСС України у Кіровоградській області прийнято постанову, якою фактично перерахована страхової виплаті, виходячи із розмірі середнього заробітку в сумі 297,83 грн., застосовуючи механізм обрахунку середнього заробітку за пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року задоволено клопотання Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, подальший розгляд справи вирішено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 04.06.2020 року (а.с.113-114).

Ухвалою суду від 04.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 04.06.2020 року (а.с.135, 189а).

Не погоджуючись із позовом управління виконавчої дирекції Фонду у Кіровоградській області подало відзив на позов, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. Кропивницьке відділення у зв`язку із появою спірних питань щодо нарахування страхових виплат потерпілому, здійснило опрацювання справи потерпілого на виробництві ОСОБА_1 , в ході якого виявлено арифметичну помилку у розрахунках щомісячних страхових виплат починаючи із березня 2005 року, яку було виправлено шляхом перерахунку суми щомісячної страхової виплати на підставі довідки про отриману заробітну плату позивачем за попередні 6 місяців до страхового випадку.

Позивач подав відповідь на відзив в якій наголошував на тому, що підстави щодо процедури та суми призначення щомісячної страхової суми були предметом судового розгляду, а відтак дані обставини встановлені судовим рішенням та не можуть бути змінені самостійно відповідачами.

04.06.2020 року за усною ухвалою суду оголошено перерву до 09.06.2020 року у зв`язку з витребуванням судом додаткових доказів.

09.06.2020 року за усною ухвалою суду оголошено перерву до 11.06.2020 року.

11.06.2020 року розгляд справи завершено із винесенням вступної та резолютивної частини рішення, виготовлення рішення у повному обсязі відкладено до 16.06.2020 року.

Заслухавши пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2001 року з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві.

Згідно постанови Фонду від 09.04.2003 року №116 ОСОБА_1 прийнято на облік нещасного випадку (а.с.132).

На підставі постанови Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 13.05.2003 року №116-н/1 позивачу призначена страхова виплата в сумі 155,93 грн.

Сума щомісячної страхової виплати в подальшому перераховувалась на підставі постанов Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у відповідності статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві».

Не погодившись із сумою визначеної щомісячної страхової виплати після проведеного перерахунку, позивач звернувся до Ленінського районного суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кіровограді.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.04.2005 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кіровограді призначити щомісячні грошову допомогу станом на 16.02.2004 року в розмірі 1945,76 грн. (а.с.11-15).

На підставі рішення суду ОСОБА_1 призначено щомісячну страхову виплату в сумі 1945,76 грн., яка в подальшому змінювалась на підставі перерахунків сум щомісячних страхових виплат згідно Постанов правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків (а.с.191-193, 205-230).

Головним спеціалістом відділу страхових виплат та матеріального забезпечення ОСОБА_2 виявлено при здійснені всі перерахунків щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 починаючи з 01.03.2004 року в розрахунку застосовано невірну середньомісячну заробітну плату потерпілого до настання страхового випадку (2779,66 грн.), чим порушено п.1 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року №1105-XIV (надалі Закон України №1105), а саме сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров`я, розмір якої, згідно довідки про середньомісячну заробітну плату до настання страхового випадку №5/06-03 від 02.06.2003 року становить 297,38 грн. Про виявлене складено акт самоперевірки від 18 березня 2020 року та службову записку (а.с.231-232).

За наслідком вищезазначених документів Кропивницьке відділення УВДФСС України у Кіровоградській області винесено:

- постанову від 18 березня 2020 року №1101/90116/72 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», якою продовжено виплату потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату в розмірі 3218,01 грн. (надалі спірне рішення 1, а.с.233);

- постанову від 18 березня 2020 року №1101/90116/73 «Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати», якою відрахувати із суми страхової виплати щомісячної страхової виплати потерпілого ОСОБА_1 суму в розмірі 20% за кожний місяць, починаючи з 01.03.2020 року до погашення зайво виплачених коштів в розмірі 1101652,78 грн. (надалі спірне рішення 2, а.с.26).

Отже правомірність та законність винесення спірних рішень, є предметом спору переданого на вирішення адміністративного суду.

Крім того позивачем заявлено позовні вимоги про визнання неправомірними дій Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області по винесенню спірних постанови, стосовно яких суд зазначає наступне.

Кодекс адміністративного судочинства України (надалі КАС України) не містить визначення «дії» чи «бездіяльність», натомість є визначення індивідуального акту - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (стаття 4 КАС України).

За правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 09.04.2018 року у справі №П/9901/137/18 (800/426/17), під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені не будь-які дії суб`єкта владних повноважень, а лише ті, які порушують права, свободи або законні інтереси позивача. Тобто оспорюваними діями повинні створюватись перешкоди для реалізації права позивача на отримання щомісячної грошової виплати, натомість, такими перешкодами є не окремі дії відповідача, а оспорювані позивачем рішення, які є самостійним предметом даного спору.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суд зважає на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оспорювані позивачем дії не відповідає критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав, свобод, інтересів та не породжують для нього будь-яких обов`язків. Такі дії самі по собі не мають безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення його можливості їх реалізувати та не покладають на нього певні обов`язки, не можуть вважатись такими, що порушують права, свободи чи інтереси позивача. Рішеннями, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки позивача, є саме постанови про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати та про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, у зв`язку із чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 18.03.2020 року «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати», суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Основного Закону України громадянам гарантовано право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відповідно до Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я.

Позивач, як на підставу протиправності спірного рішення зазначає про те, що судовим рішенням встановлено розмір та процедуру обрахунку суми щомісячної страхової виплати, а відтак відповідач протиправно змінив порядок обрахунку та суму щомісячної страхової виплати.

Відповідач, заперечуючи наведені доводи зазначає про те, що за наслідком самоперевірки встановлено порушення порядку обрахунку щомісячної страхової виплати. Оскільки в матеріалах особової справи потерпілого наявна довідка від 02.06.2003 року №5/06-03 про розмір отриманої заробітної плати ОСОБА_1 , відтак обраховуючи середньомісячну заробітну плату в 2005 році Фонд допустив помилку яку було виправлено шляхом визначення суми щомісячної страхової виплати.

Судом запропоновану відповідачу надати письмове обґрунтування правомірності проведення перевірки особової справи потерпілого - ОСОБА_1 та винесення за наслідком такої перевірки постанови.

Надаючи пояснення у справі щодо правомірності здійснення перевірки представник відповідача, посилається на визначення основних завдань та функцій Фонду соціального страхування та Наказ виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 14.08.2018 року №374-од, яким затверджено Порядок здійснення внутрішнього контролю та аудиту у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів (надалі Порядок №374, а.с.170-181).

Суд зауважує, що жодним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини не визначено такого поняття як «акт самоперевірки» особових справ потерпілих, яким вже здійснюється щомісячна страхова виплата більш як 15 років без призначення та проведення відповідної перевірки, порядок якої визначений у Наказі виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 14.08.2018 року №374-од.

Статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначені основні завдання і функції Фонду соціального страхування України та його робочих органів, зокрема, здійснення контролю за використанням роботодавцями та застрахованими особами коштів Фонду та здійснюють контроль за використанням коштів Фонду, веденням і достовірністю обліку та звітності щодо їх надходження та використання, застосовують в установленому законодавством порядку фінансові санкції та накладають адміністративні штрафи.

В даних нормах не закріплено право та процедура проведення Фондом самоперевірки особових справ потерпілих.

Крім того, у розділу 2 Порядку здійснення внутрішнього контролю та аудиту у виконавчий дирекції Фонду соціального страхування України та її робочих органів №374 встановлено заходи внутрішнього контролю, як то комплексна перевірки, тематична перевірка, плановий захід внутрішнього контролю та позаплановий захід внутрішнього контролю. Усі ці заходи проводяться на підставі наказу керівника виконавчої дирекції Фонду (пункт 4.3 Порядку №374.

Суд констатує, що відповідачем не надано жодного документа (наказу) як на підставу проведення внутрішнього заходу, більш того представник відповідача в судовому засіданні зазначав про відсутність таких документів.

У спірній постанові, як на підставу її винесення зазначено статтю 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження зазначених документів.

Буквальне тлумачення названої вище правової норми дає підстави для висновку, що цим законодавчим актом визначено дві самостійні і незалежні підстави для здійснення розгляду справи як то за заявою потерпілого або заінтересованої особи, при цьому позивачем не було подано жодної заяви щодо проведення таких дій.

Отже, виходячи з встановленого законодавцем режиму правового регулювання спірних правовідносин, відповідач, як на думку суду, без будь-якої правової підстави ініціював та провів перевірку особової справи потерпілого, що на думку суду є протиправним, оскільки діяльність органів державної влади (у даному випадку відділення виконавчої дирекції Фонду) здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом" або, інакше кажучи, «дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує введення владних функцій у законні рамки і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними та незаконними і відповідно - підставою для притягнення таких суб`єктів до конституційно-правової відповідальності.

Суд, відхиляє доводи відповідача стосовно правомірності своїх дій щодо проведення самоперевірки, які наведені в ухвали Вищого адміністративного Суду України від 03.04.2014 року, як безпідставні, оскільки висновки ухвали Вищого адміністративного Суду України не є обов`язковими для застосування судом першої інстанції. А посилання відповідача на частину 4 статті 78 КАС України про те, що обставини встановлені рішення суду, не доводяться в інших справах є помилковими, так як наведена норма КАС України, стосується обставин та осіб, які є одноковими за суб`єктним та предметним складом. Ні позивач, ні відповідач не були стороною у наведеній відповідачем справі.

Відповідач у заявах по суті справі неодноразово наголошував на тому, що Фондом була допущена помилка під час розрахунку суму щомісячної страхової виплати, посилаючись при цьому на пункт 4 Поряд обчислення середнього заробітку та довідку ЗАТ «Амальгама» про отримані позивачем доходи до страхового випадку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. №1266 затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, який визначає механізм обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності (далі - страхові виплати), у разі настання страхового випадку, а також оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства, установи, організації або фізичної особи, яка використовує працю найманих працівників (далі - роботодавці) (надалі Порядок №1266).

Пунктом 4 Порядку №1266 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) розрахунковим періодом для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень), робота яких пов`язана із сезонним характером виробництва, та добровільно застрахованих осіб) є останні 6 календарних місяців (з 1 до 1-го числа), що передують місяцю, в якому настав страховий випадок.

Відповідач, зазначив, що за вищезазначеним пунктом середній заробіток позивача, на підставі довідки ЗАТ «Амальгама» від 02.06.2003 року №5/6-03 складає 297,83 грн.

Позивач, заперечуючи такі доводи відповідача зазначає про встановлені судовим рішенням обставини щодо обчислення середньої заробітної плати за період з 01.04.2001 по 16.01.2001 р року для щомісячної страхових виплати на підставі п.6 Порядку №1266 та розмір середньомісячної заробітної плати в розмірі 1600 грн. (а.с.124-126).

Згідно пункту 4 Порядку №1266 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі коли застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески або за неї сплачувались страхові внески менше ніж календарний місяць, середня заробітна плата (дохід) обчислюється за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку (приклад наведено у додатку 1).

Тобто, спір полягає у визначенні норми Порядку №1266, яку необхідно застосувати до даних правовідносин.

Відповідно до частин 4,5 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.04.2005 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, зокрема зобов`язано відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Кіровограді призначити щомісячні грошову допомогу станом на 16.02.2004 року в розмірі 1945,76 грн. При цьому в мотивувальній частині рішення зазначено «щомісячна грошова допомога в зв`язку з втратою позивачем працездатної станом на 30.07.2001 року повинна була скласти 1600 х 70%=1120 грн.» (а.с.128-130).

На дане судове рішення Фондом була подана апеляційна скарга, у якій звернуто увагу на допущення судом помилки під час прийняття обчислення середньомісячного заробітку Порядку №1266 (а.с.159-160).

Ухвалою судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області залишено рішення Ленінського районного суду від 05 квітня 2005 року без змін, а апеляційну скаргу Фонду - без задоволення. В мотивувальній частині ухвали суду зазначено про те, що «доводи апеляційної скарги стосовно того, що середньоденна заробітна плата повинна нараховуватись за період працю працівника за шість місяців, що перебували місяцю, в якому настав страховий випадок не грунтується на законі, оскільки нещасний випадок з позивачем стався 16.04.2001 року коли діяли норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності», який набрав чинності з 01.04.2001 року п.6 «Порядку обчисленні середньої заробітної плати (доходу) розрахування виплат на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачає, що у разі, коли застрахована особа працювала та сплачувала страхові внески менш ніж календарний місяць середня заробітна плата (дохід) обчислюється за фактично відпрацьований час перед настанням страхового випадку».

Суд, зауважує, що відповідач був стороною у вищезазначеній справі. Представник відповідача та зміст апеляційної скарги дає підстави суду дійти висновку, що довідка ЗАТ «Амальгама» від 02.06.2003 року №5/6-03 була наявна в матеріалах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Кіровограді.

Отже, дослідивши вищезазначені судові рішення та апеляційну скаргу Фонду, суд дійшов висновку про те, що обставини щодо розміру заробітної плати позивача у квітні 2001 року в сумі 1600 грн. та щодо порядку обчислення розміру середнього заробітку встановлені судовими рішеннями, і не можуть переглядатись відповідачем.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що Фондом не порушується обставин, встановлених рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 05.04.2005 року, сума щомісячної страхової виплати, яка визначена відповідачем у спірному рішенні становить 3218,01 грн., що є вищою ніж визначено в судовому рішенні, відхиляється судом з огляду на безпідставність, оскільки у разі настання обставин (збільшення розміру мінімальної заробітної плати тощо) щомісячна страхова виплата перераховується відповідачем із застосування визначеного коефіцієнту такого зростання, а не призначається.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що спірна постанова від 18 березня 2020 року №1101/90116/90116/72 «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати» винесена відповідачем з порушенням порядку та не у спосіб, визначений законом, а відтак її належить скасувати як протиправну.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови від 18.03.2020 року «Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати», суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 23 частини 1 статті 4 КАС України, похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Суд зазначає, що спірна постанова прийнята на підставі акту самоперевірки, сумнівність якої описано судом вище, а відтак з огляду на те, що дана постанова є фактично похідною постановою від постанови «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати» вона також підлягає скасуванню як винесена всупереч вимог законодавства.

У спірній постанови, як підстава її винесенню зазначено частину 9 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до пункту 9 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані Фондом, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Представники відповідача наголошували на тому, що спірне рішення прийняте через виявлення допущеної працівником Фонду помилки у обчисленні середнього заробітку, проте жодних службових розслідувань чи звернень до правоохоронних органів щодо встановлення винної особи у розтраті грошових коштів Фонду відповідачем здійснено не було. Висновок суду про встановлені обставини у судових рішеннях щодо порядку обчислення середньої заробітної плати та суми зарплати позивача за квітень 2001 року, які не підлягають коригуванню відповідачем самостійно, описаний судом вище, а відтак це є самостійна підстава для визнання протиправною та скасування даної постанови, оскільки суми зайво виплаченої страхової виплати обчислені відповідачем за пунктом 4 Порядку №1266, натомість підлягає застосуванню, як встановлено судовими рішеннями, пункт 6 Порядку №1266.

Враховуючи вищезазначене постанова від 18.03.2020 року «Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати» підлягає скасуванню як протиправна, а позовні вимоги в цій частині задоволенню.

За приписами статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до cтатті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року; Конвенція набула чинності для України 11 вересня 1997 р.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до Постанови Європейського суду від 09.06.2005 р. у справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського суду від 24.03.2005 року у справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконанням законів. Більш того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні у справі "Кривіцька та Кривіцький проти України" (Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine) від 02 грудня 2010 року, заява № 30856/03, ЄСПЛ зазначив, що втручання держави є порушенням ст. 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи кілька, що перелічені у п. 2 ст. 8, не здійснюється "згідно із законом" та не може розглядатись як "необхідне в демократичному суспільстві".

Рішенням Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Як зазначив Європейський суд у справі van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Суд дійшов висновку, що відповідач приймаючі обидва спірних рішення порушив принцип юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково співпадає з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону), визначеного Європейським Судом з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine) від 9 січня 2013 року, заява № 21722/11.

Відповідач приймаючи спірні рішення щодо обрахунку розміру щомісячної страхової виплати та повернення зайво виплачених сум, порушив принцип юридичної визначеності, оскільки майже 15 років позивач отримував нараховану Фондом щомісячну страхову виплату, яку було спірним рішенням зменшено в 3 рази.

Згідно статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Так, суд зауважує, що відповідач не позбавлений права виправляти свої помилки, проте, такі дії повинні відбуватись із дотриманням процедурних питань та встановлених судовим рішенням обставин.

Стосовно позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 1101652 грн., суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтовуючи розмір моральної шкоди зазначає, що він є еквівалентним сумі, визначеної відповідачем, як зайво виплаченої.

У статті 56 Конституції України гарантовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 23 ЦК України).

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постановах від 10.04.2019 у справі №464/3789/17, від 27.11.2019 у справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У позовній заяві позивач вказував на те, що моральна шкода йому завдана протиправними діями відповідача, яка виражається у зневірі у правосудді, значному стресі, чималому переляку, пригніченому стані.

В своєю чергою відповідач заперечував щодо завдання позивачеві моральної шкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що з огляду на відмову в позові щодо протиправності дій відповідача, а також про те, що сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, а тому в задоволенні позову в цій частині належить відмовити.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №580/1617/19, від 27 лютого 2020 року у справі №813/731/18.

Стосовно вимоги позивача подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає про відмову в задоволенні такої вимоги через те, що судом не прийнято рішення зобов`язального характеру, що виключає судового контролю за таким рішенням.

Керуючись статтями 9, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Кропивницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову «Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати» №1101/90116/9011672 від 18.03.2020 р.

Визнати протиправною та скасувати постанову «Про повернення зайво виплаченої суми страхової виплати» №11101/90116/9011673 від 18.03.2020 р.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.06.2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. Казанчук