Справа № 480/1959/20
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2020 р. Справа №480/1959/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Кунець О.М.,
розглянувши в приміщенні суду в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу №480/1959/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , у якій просить суд:
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 24.05.2017 по 24.03.2020 у сумі 397905,30 грн. без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.
Ухвалою суду від 21.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Позовні вимоги мотивовані тим, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 . Під час проходження військової служби в період з 04.07.2016 по 23.05.2017 йому не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що суперечить вимогам законодавства. Також, позивач вважає, що на підставі ст.117 КЗпП України має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 22.04.2020 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
У відповіді на відзив позивач зазначив, що викладені у відзиві доводи не можуть бути підставою для відмови в позові.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що з 04.07.2016 до 23.05.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 (а.с.17-18).
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 польова пошта НОМЕР_2 від 23.05.2017 №146 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 23.05.2017 (а.с. 18).
За час проходження служби позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення, що не заперечується відповідачем у письмовому відзиві.
ОСОБА_1 звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив поновити його порушені права шляхом виплати індексації заробітної плати за період проходження служби.
Листом від 19.03.2020 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача, що індексація не є обов`язковою складовою грошового забезпечення, вона не входить до його складу і здійснюється у випадках передбачених законом та згідно з Порядком затвердженим Кабінетом Міністрів України (а.с.24).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до ст.ст. 2,4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.
Тобто, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Приписами частини другої статті 5 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 6 Закону № 1282-ХІІ).
Згідно пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотків. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2013 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищував поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Отже, індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Відповідачем не надано суду доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується відповідач, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення. Крім того, відповідачем не надано доказів того, що ним у період з січня 2016 року по лютий 2018 року вживались заходи для забезпечення потреб на виплату військовослужбовцям індексації грошового забезпечення (надсилались до відповідного органу кошториси на виділення додаткових коштів). Таким чином, відповідач протиправно не нараховував та не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відносно вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 1 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; відсутність спору щодо їх розміру; невиплата нарахованих сум в день звільнення.
Підставою для виплати передбаченого статтею 117 КЗпП України відшкодування відповідно до частини 2 цієї статті є: нарахування сум належних працівникові при звільнені; незгода працівника з нарахованими/ненарахованими сумами, що стало підставою для виникнення трудового спору, який вирішився на користь працівника.
Незгода працівника з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.
Як встановлено з матеріалів справи, позивач був звільнений зі служби у травні 2017 року.
При цьому, на час звільнення зі служби спору щодо виплати індексації грошового забезпечення не було.
Питання щодо невиплаченої позивачу індексації виникло у позивача після відмовити військової частини НОМЕР_1 , викладеної у листі від 19.03.2020 (а.с. 18).
Викладені обставини свідчать, що спір щодо невиплаченої індексації виник не під час звільнення, а більш ніж через 6 місяців після звільнення позивача. Отже, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні суми був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16. При застосуванні норми права до спірних правовідносин на підставі ч.5 ст. 242 КАС України суд враховує вказані висновки.
За таких обставин, відсутні підстави для зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому в цій частині вимог позовна заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017.
Зобов`язати Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 04.07.2016 по 23.05.2017.
У задоволені іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець