Справа № 200/13964/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 р. Справа№200/13964/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області»

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача в частині відмови у видачі позивачу форми первинної облікової документації № 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» Форма № 088/о;

- зобов`язати відповідача видати позивачу форму первинної облікової документації № 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» форма № 088/о.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі наказу від 2 вересня 2019 року № 79 о/с позивача звільнено з Головного управління Національної поліції в АРК Крим та м. Севастополь за п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Перед звільненням позивач пройшов медичний огляд, за результатом якого йому надано довідку № 272 р/нс від 22 серпня 2019 року, відповідно до якої у позивачу встановлені захворювання різного типу та важкості та зазначено, що ці захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції.

Після звільнення позивач звернувся до обласного центру медико-соціальних експертиз, де отримав рекомендації до проходження медичної комісії для встановлення проценту втрати здоров`я.

Для отримання направлення (за формою 088/о) на медико-соціально-експертну комісію позивач звернувся до відповідача, оскільки після звільнення мешкав в м. Маріуполь, та надав необхідні документи, що підтверджують його звільнення, медичні довідки, медичну картку, рекомендації МСЕК та інші, однак листом від 1 жовтня 2019 року (вих. № 33/25/5-1044) позивачу відмовлено в видачі направлення на МСЕК за формою 088/о.

Будучі не згодним з таким рішенням відповідача позивач звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом про визнання дій Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» (ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області) з відмови у видачі форми 088/о неправомірними та зобов`язання відповідача видати позивачу форму первинної облікової документації 088/о (а.с. 18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 листопада 2019 року (справа № 266/6612/19) позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі та рекомендовано звернутись до Донецького окружного адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (а.с. 18).

28 листопада 2019 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом (а.с. 3-5, 30-32).

В наданому суду відзиві на позов, який надійшов на офіційну електрону адресу Донецького окружного адміністративного суду 20 січня 2020 року (23 січня 2020 року засобами поштового зв`язку), відповідач заперечує проти позову, зазначає, що діяв відповідно до вимог діючого законодавства, зазначивши наступне.

13 вересня 2019 року на ім`я начальника Державної установи «ТМО МВС України по Донецькій області» надійшла скарга ОСОБА_1 щодо неналежної поведінки лікаря-невропатолога ОСОБА_2 , яка є т.в.о. заступника начальника лікарні з поліклінікою м. Маріуполя з експертизи тимчасової (не)працездатності та яка 9-10 вересня 2019 року виконувала обов`язки голови лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області, що виразилось в не оформлення позивачу 9-10 вересня 2019 року за його зверненням направлення на МСЕК за формою 088/о.

Також у відзиві зазначено, що 9-10 вересня 2019 року позивач при зверненні до зазначеної посадової особи пред`явив довідку медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «ТМО МВС України по Херсонській області», в якій вказано, що вона видана 22 серпня 2019 року майору поліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого ВКП ГУНП АР Крим та м. Севастополі. На прохання ОСОБА_2 надати документи про звільнення ОСОБА_1 - останній ніяких документів не надав. Також позивачем не було надано направлення Управління кадрового забезпечення за місцем його останньої роботи на МСЕК, а без цього направлення лікар-терапевт не мала можливості заповнити ф. 088/о.

У зв`язку із наведеним ОСОБА_1 було запропоновано отримати консультацію обласному МСЕК № 2 м. Маріуполь з питань направлення його на МСЕК.

11 вересня 2019 року позивач повторно звернувся до ОСОБА_2 , надавши медичну картку амбулаторного хворого, яку було заведено в установі відповідача, в якій було вказано, що ОСОБА_1 працює у Волноваському ВП та є атестованим працівником.

На вимогу ОСОБА_2 надати направлення Управління кадрового забезпечення за місцем його останньої роботи на проходження МСЕК, документи, що свідчать про його звільнення, позивач відповів відмовою, зазначивши, що є пенсіонером МВС, проте не підтвердив це документально, але зазначив, що надасть їх пізніше.

Відповідач наголошує, що необхідність надання цих документів передбачена чинним законодавством, та що довідка за ф.088/о може бути надана лише за наявності вищевказаних документів, а тому виконуюча обов`язки головного лікаря ОСОБА_2 правомірно запросила від позивача необхідні документи.

Крім цього, медична картка амбулаторного хворого (позивача), отримана ним 12 червня 2019 року для проходження профілактичного огляду, не була повернута до реєстратури лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області», про що свідчить доповідна записка реєстратора медичного лікарні (з поліклінікою) від 18 вересня 2019 року та було встановлено висновком службового розслідування, проведеним у ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області за скаргою ОСОБА_1

Лікар-терапевт була позбавлена можливості за відсутності необхідної медичної документації встановити - чи наявний у позивача стійкий чи необоротний характер захворювання, а за відсутності направлення Управління кадрового забезпечення за останнім місцем служби Кукли С.О., документів, що свідчать про звільнення позивача, вона не мала права заповнювати форму 088/о (а.с. 69-72, 81-87).

Ухвалою суду від 9 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 9 січня 2020 року (а.с.1).

Протокольною ухвалою суду від 9 січня 2020 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 20 січня 2020 року (а.с. 27).

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року вирішено підготовче засідання, призначене на 20 січня 2020 року, проводити в режимі відеоконференції (а.с. 36).

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі; призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 19 лютого 2020 року (а.с. 63).

Ухвалою суду від 24 січня 2020 року вирішено розгляд справи, призначений на 19 лютого 2020 року, проводити в режимі відеоконференції (а.с. 105).

Протокольною ухвалою суду від 19 лютого 2020 року оголошено перерву у розгляді справи до 3 березня 2020 року (а.с. 139).

Протокольною ухвалою суду від 3 березня 2020 року оголошено перерву у розгляді справи до 16 березня 2020 року (а.с. 155).

Протокольною ухвалою суду від 16 березня 2020 року оголошено перерву в судовому засіданні у розгляді справи по суті до 31 березня 2020 року (а.с. 180).

Ухвалою суду від 31 березня 2020 року відкладено розгляд справи до 29 квітня 2020 року (а.с. 187).

У зв`язку зі знаходженням 29 квітня 2020 року судді Волгіної Н.П. на лікарняному судове засідання відкладено на 14 травня 2020 року о 14-30 год (а.с. 189).

Ухвалою суду від 14 травня 2020 року розгляд справи відкладено до 9 червня 2020 року (а.с. 195).

9 червня 2020 року позивач та представник відповідача в судове засідання не з`явились; про місце, дату, час проведення судового засідання повідомлялись судом належним чином.

9 червня 2020 року від представника відповідача на електронну адресу надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 67-68).

Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, беручи до уваги належне повідомлення сторін про місце, дату та час проведення судового засідання суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

При вирішенні питання щодо предметної підсудності даної справи адміністративному суду суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Як вбачається з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Проаналізувавши наведені вище нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що відповідач хоча і перебуває у віданні Міністерства охорони здоров`я, яке є органом державної влади (центральним органом виконавчої влади, постанова КМУ від 25 березня 2015 року № 267), але безпосередньо таким органом (органом державної влади) не є, під час своєї діяльності не здійснює владні управлінські функції, зокрема, не приймає рішення, які мають обов`язковий характер для інших суб`єктів владних повноважень (на відміну, наприклад, від рішень, що приймаються МСЕК); спірні правовідносини виникли не зв`язку із виконанням або невиконанням відповідачем владних управлінських функцій, так як дії відповідача з приводу надання/не надання направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) (форма № 088/о) хоча і є однією із передумов (підстав) отримання висновку МСЕК про щодо ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності […] (наряду із існуванням інших підстав як то: подання акту розслідування професійного захворювання, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту профпатології чи його відділення) про професійний характер захворювання), але самі по собі не породжують (безпосередньо) будь-які юридичні наслідки для позивача, що створюють або змінюють його права та обов`язки; довідка про направлення особи на МСЕК не є рішенням, яке не носить обов`язковий характер для будь-яких інших суб`єктів владних повноважень або господарюючих суб`єктів.

Отже, за приписами КАС України зазначена справа не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Оскільки спір стосується здоров`я позивача, право на яке є особистим немайновим правом особи, зазначений спір підлягає вирішенню в порядку, передбаченому приписами Цивільного процесуального кодексу України.

Разом із цим суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 листопада 2019 року (справа № 266/6612/19) відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ДУ «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», в кому позивач оскаржував відмову відповідача видати форми 088/о та просив суд зобов`язати відповідача видати йому форму первинної облікової документації 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» та рекомендовано звернутись до Донецького окружного адміністративного суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (а.с. 18).

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованою Україною 11 вересня 1997 року,кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що у п. 1 ст. 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21 лютого 1975 року, заява № 4451/70, § 36). Проте, такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17 січня 2012 року, заява № 36760/06, § 230).

Суд також зазначає, що ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 9 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України» («Bulanov and Kupchik v. Ukraine»), заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції з огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду розглянути касаційні скарги заявників всупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади, крім того, ЄСПЛ вказав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції: рішення від 1 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» («Andriyevska v. Ukraine», заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення п. 1 ст. 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України, натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України; рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» («Mosendz v. Ukraine», заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого ст. 13 Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами; рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» («Shestopalova v. Ukraine», заява № 55339/07), в якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду позову заявниці за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з огляду на висновок суду про наявність юрисдикції цивільного суду щодо розгляду цього спору та у випадку прийняття судом рішення про відмову у відкритті провадження у даній справі за правилами адміністративного судочинства за аналогічними вимогами позивача, може поставити під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту; ухвалення судом адміністративної юрисдикції судового рішення про відмову у відкритті провадження у справі через те, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, поставить під загрозу сутність гарантованого Конвенцією права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

На підставі викладеного вище суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами адміністративного судочинства.

Заслухавши пояснення позивача, його представника та пояснення представника відповідача, надані у судових засіданнях 3 березня, 16 березня 2020 року, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання, зазначене в позовній заяві, - АДРЕСА_2 , є учасником бойових дій (а.с. 3, 8-9, 13).

Відповідач, Державна установа «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області», , місцезнаходження: 87553, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Новоросійська, буд. 28, є юридичною особою, лікарняним закладом (а.с. 22-23).

Як встановлено судом, до 2 вересня 2019 року позивач проходив службу в органах Національної поліції України.

2 вересня 2019 року наказом № 79 о/с майора поліції ОСОБА_3 старшого уповноваженого відділу кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в Автономній республіці Крим та м. Севастополі звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) на підставі його рапорту від 1 серпня 2019 року (а.с. 10).

За поясненням сторін 9 або 10 вересня 2019 року (точна дата не встановлена) ОСОБА_1 звернувся до лікаря-невропатолога ОСОБА_2 , яка на той час тимчасово виконувала обов`язки заступника начальника лікарні з поліклінікою м. Маріуполя з експертизи тимчасової працездатності та голови лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполя ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області, за отриманням консультації щодо отримання позивачем направлення на МСЕК (ф. 088/о). Під час прийому у лікаря ОСОБА_1 пред`явив довідку від 22 серпня 2019 року № 272 р/нс, видану медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Херсонській області» за формою відповідно до Додатку № 10 до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, в якій вказано, що вона видана майору поліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого ВКП ГУНП АР Крим та м. Севастополі, який пройшов медичний огляд; зазначено перелік захворювань, та вказано, що ці захворювання пов`язані із проходженням служби в поліції; також зазначено, що ОСОБА_1 придатний до служби в поліції (100%) (а.с. 17).

За поясненням відповідача під час особистого прийому лікарем ОСОБА_2 позивачу було зазначено про необхідність для отримання такого направлення надати документи про звільнення ОСОБА_1 (так як він зазначив, що є звільненим) та направлення з Управління кадрового забезпечення за місцем його останньої роботи. У зв`язку із тим, що позивачем не було надано документи про звільнення, а також не було надано направлення Управління кадрового забезпечення за місцем його останньої роботи, враховуючи, що відомості про це мають бути зазначені у ф. 088/о, ОСОБА_1 було запропоновано отримати консультацію в обласному МСЕК № 2 з питань направлення його на МСЕК.

Як вбачається з запису від 11 вересня 2019 року, зробленого в амбулаторній картці позивача та адресованого голові ЛКК, обласною МСЕК № 2 за результатом вивчення наданої ОСОБА_4 медичної документації рекомендовано оформлення ф. 88/у для огляду до МСЕК.

Суд зауважує, що зазначений запис не містить підпису із визначенням прізвища лікаря, який зробив цей запис (а.с. 11).

11 вересня 2019 року позивач знов звернувся (усно) до лікаря ДУ «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» ОСОБА_2 , надавши медичну картку амбулаторного хворого. Як встановлено судом на підставі матеріалів справи та пояснень сторін, направлення Управління кадрового забезпечення за місцем його останньої роботи на проходження МСЕК; документи, що свідчать про його звільнення, позивач не надавав.

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою щодо видачі направлення на проходження (або) МСЕК на ім`я начальника ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» та щодо неналежної (на його переконання) поведінки лікаря-невропатолога установи ОСОБА_2 , яка виконуючи обов`язки голови лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області 9-10 вересня 2019 року відмовилась під час прийому видати йому направлення позивача на МСЕК за формою 088/о (а.с. 14).

1 жовтня 2019 року виконуючим обов`язки начальника ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» Нікош Т. листом (вих. № 33/25/5-1044) ОСОБА_1 надана відповідь, в якій зазначено, що з урахуванням норм діючого законодавства йому необхідно надати документи, що свідчать про його роботу або звільнення з ОВС, а також направлення Управління кадрового забезпечення за місцям його останньої роботи на проходження МСЕК, крім того зауважено, що МСЕК № 2 м. Маріуполя не зобов`язує, а лише рекомендує оформити ф. 088/о для надання до МСЕК, що можливо лише за умов дотримання діючого законодавства України, а також зазначено, що його медична картка амбулаторного хворого, отримана ОСОБА_1 12 червня 2019 року для проходження профілактичного огляду, не була повернута ним до реєстратури лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області».

Повідомлено, що з урахуванням вимог діючого законодавства та з урахуванням діагнозів, які було вказано у наданій довідці, за наявності направлення Управління кадрового забезпечення за останнім місцем служби ОСОБА_1 , необхідної медичної документації, у т.ч. медичної карти амбулаторного хворого, буде розглянуто питання щодо видачі йому ф. № 088/о для подальшого проходження досліджень та обстежень та розгляду членами лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» питання про направлення ОСОБА_1 до МСЕК (а.с. 14-16).

Будучи не згодним з відмовою у видачі йому форми первинної облікової документації № 088/о «Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК)» форма № 088/о ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області із позовом до ДУ «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» про визнання таких дій неправомірними та зобов`язання відповідача видати йому форму первинної облікової документації 088/о «Направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК)» (а.с. 18).

Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 7 листопада 2019 року (справа № 266/6612/19) ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом та рекомендовано звернутись до Донецького окружного адміністративного суду (а.с. 18).

28 листопада 2019 року позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із даним позовом (а.с. 3-5, 21, 186).

Як пояснив позивач під час розгляду справи, отримання направлення на МСЕК та наступного проходження МСЕК було викликано бажанням отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку із втратою ним працездатності під час проходження служби в органах поліції. У зв`язку із відмовою відповідача видати таке направлення позивач позбавлений можливості отримати таку допомогу.

При вирішенні справи по суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII, який відповідно до преамбули визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України (далі Закон України «Про Національну поліцію», Закон № 580-VIII), одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Отже, у випадку, якщо особі, яка звільнилась зі служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 97 Закону України «Про Національну поліцію», визначено інвалідність внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, ця особа має право на отримання одноразової грошової допомоги.

Суд не погоджується із доводами позивача, що одноразова грошова допомога може бути призначена не лише при встановленні інвалідності, але й в наслідок втрати працездатності без встановлення інвалідності, що, за думкою представника позивача, передбачено ст. 100 Закону № 580-VIII, так як вказана стаття регулює порядок призначення такої допомоги, а не підстави її призначення, а зазначення у вказаній статті на призначення допомоги особам, які втратили працездатність без визначення інвалідності, стосується осіб, вказаних у п. 5 ч. 1 ст. 97 Закону № 580-VIII, а саме осіб (поліцейських), які отримали часткову втрату працездатності без визначення їм інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманих ними під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції […].

Відповідно до ч. 2 зазначеної вище статті порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 вересня 2017 року № 788), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 січня 2016 року за № 163/28293, затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі Порядок № 4).

Згідно п. 1 розділу ІІІ цього Порядку формування пакета документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги у органах поліції, навчальних закладах здійснюється підрозділами фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку у взаємодії з підрозділами кадрового забезпечення, службами державного нагляду за охороною праці (далі - СДНОП) органів поліції та навчальних закладів, а також фахівцями військово-лікарської комісії (далі - ВЛК).

Відповідно до п. 3 даного Порядку заява (рапорт) про виплату ОГД у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається керівнику органу поліції, навчального закладу за останнім місцем проходження служби поліцейським або за останнім місцем проходження поліцейським служби перед відрядженням до інших органів.

Згідно п. 5 зазначеного розділу для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає, крім іншого, довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) (пп. 2), копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (пп. 4), копію постанови відповідної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання (п. 5).

Отже, для отримання одноразової грошової допомоги позивач, серед іншого, має надати відповідному органу в тому числі довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) та копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 затверджено Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення про МСЕК).

Згідно п. 3 цього Положення медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Відповідно до п. 17 Положення про МСЕК медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб особи з інвалідністю, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Згідно п. 18 Положення про МСЕК відповідальність за якість медичного обстеження, своєчасність та обґрунтованість направлення громадян на медико-соціальну експертизу покладається на керівника лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого також постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі Положення № 1317), медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам (особам, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до п. 11 Положення № 1317 ступінь втрати професійної працездатності працівників (у відсотках), ушкодження здоров`я яких пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, та потреба у медичній і соціальній допомозі визначаються на підставі направлення лікувально-профілактичного закладу, роботодавця або уповноваженого ним органу чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, суду чи прокуратури.

Такі саме вимоги до переліку документів, що надаються для встановлення ступеня стійкої втрати працездатності, містяться і у Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 червня 2012 року № 420 (пункт 1.4).

Згідно п. 4 Положення № 1317 лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Направлення на медико-соціально-експертну комісію (форма 088/о) затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я від 14 лютого 2012 року № 110.

Відповідно до п. 2 розділу І Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 3 квітня 2017 року № 285, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2017 року за № 559/30427 (далі Положення № 285), медичні (військово-лікарські) комісії МВС (далі - ВЛК) - спеціальні підрозділи, що утворюються в закладах охорони здоров`я МВС та Національної гвардії України для проведення лікарської та військово-лікарської експертизи.

Згідно п. 20 Положення № 285 причину інвалідності звільнених зі служби осіб установлюють медико-соціальні експертні комісії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи» та з урахуванням висновку ВЛК про причинний зв`язок їх захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв).

Згідно пп. 3 п. 3 розділу І Положення № 285 до основних завдань ВЛК належить визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, травм, контузій і каліцтв у поліцейських, що проходять службу, звільняються зі служби та звільнились зі служби, військовослужбовців НГУ, колишніх військовослужбовців, колишніх осіб рядового й начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 5 розділу І Положення № 285 ВЛК у своїй роботі керуються чинним законодавством України, цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань військово-лікарської експертизи.

Згідно абз. 7 п. 5 Положення № 285 постанови ВЛК щодо причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми, каліцтва) приймаються згідно з вимогами відповідних розділів цього Положення.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Положення № 285 лікарська та військово-лікарська експертиза проводиться штатними та позаштатними ВЛК.

Штатними ВЛК є Центральна медична (військово-лікарська) комісія МВС (далі - ЦВЛК), медична (військово-лікарська) комісія державної установи «Територіальне медичне об`єднання» МВС (далі - ДУ ТМО) в областях, в місті Києві (далі - ВЛК ДУ ТМО) (п. 2).

Згідно пп. 1, 2 п. 16 розділу ІІ Положення № 285 до функцій штатних ВЛК відноситься, в тому числі, організація та проведення лікарської і військово-лікарської експертизи та розгляд звернень, заяв поліцейських, колишніх поліцейських з питань лікарської і військово-лікарської експертизи.

Відповідно до п. 17 штатні ВЛК мають право:

1) запитувати у разі потреби медичні документи (медична карта стаціонарного хворого, медична карта амбулаторного хворого, консультативні висновки тощо), матеріали службових перевірок, характеристики на особу, довідки з архіву, витяги з наказів, актів, протоколів та інші документи, необхідні для прийняття експертного висновку та постанови ВЛК;

2) залучати лікарів-спеціалістів закладів охорони здоров`я МВС, лікарів-спеціалістів інших міністерств та відомств (за їх згодою) для вирішення питань лікарської і військово-лікарської експертизи;

3) направляти осіб, які проходять лікарську або військово-лікарську експертизу, на стаціонарне обстеження до закладів охорони здоров`я МВС або до лікувально-профілактичних установ інших міністерств і відомств (за їх згодою) з метою проведення необхідного обстеження чи діагностики.

Як встановлено судом наказом Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» Лікарня (з поліклінікою) м. Маріуполь від 2 січня 2019 року № 1 «Про затвердження складу лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області», затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» (Додаток № 1 до наказу) та затверджено склад лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «Територіальне Медичне об`єднання України по Донецькій області», до складу членів якої включено лікаря-невропатолога неврологічного відділення стаціонару лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» ОСОБА_2 (а.с. 45-46, 89-90)

Положенням «Про лікарсько-консультативну комісію лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» закріплені права та обов`язки лікарсько-консультативної комісії лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області, відповідно до п 1.4 якої члени Комісії керуються чинними нормативно-правовими документами, стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими чинними законодавчими та нормативними актами, цим Положенням та Положенням про організацію експертизи тимчасової непрацездатності у лікарні (з поліклінікою) м. Маріуполь ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області» (а.с. 51, 95).

Пунктом 1 розділ ІІІ Положення № 285 передбачено, що направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи за формою (додаток 4) здійснюють відповідні підрозділи кадрового забезпечення Національної поліції України, командири частин НГУ.

Згідно п. 2 розділу ІІІ у направленні зазначаються мета і питання, які підлягають вирішенню ВЛК, у тому числі надається така інформація:

1) щодо кандидатів на службу, поліцейських, які переміщуються по службі, щодо осіб, які закінчили навчання у навчальних закладах і призначаються на посаду, зазначається посада відповідно до графи Переліку захворювань, згідно з якою необхідно проводити експертизу;

2) щодо осіб, що звільняються зі служби, зазначаються вислуга років і мотиви звільнення, термін проходження служби в поліції, НГУ, Збройних Силах, СБУ, інших військових формуваннях, утворених відповідно до законодавства України (далі - військові формування), в органах внутрішніх справ, участь у бойових діях, антитерористичних операціях, інших заходах в умовах особливого періоду, воєнних конфліктах;

Відповідно до п. 3 Положення № 285 якщо в направленні не зазначені всі необхідні відомості для вирішення експертного питання, ВЛК має право не допустити таку особу до проходження лікарської чи військово-лікарської експертизи.

Згідно п. 13 розділ VI Положення № 285 колишні поліцейські або колишні особи рядового й начальницького складу можуть ініціювати питання щодо визначення придатності до служби за станом здоров`я на час звільнення зі служби та причинного зв`язку їх захворювань, травм (поранень). У такому випадку вони звертаються до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання.

Відповідно до п. 14 особи, зазначені в п. 13 цього розділу, надають до ВЛК медичну документацію, складену в період проходження служби, у випадку отримання травми (поранення) під час служби - надають відповідний Акт про нещасний випадок та документацію, складену за результатами надання первинної медичної допомоги з цього приводу.

Згідно п. 1 розділу VIІІ Положення № 285 за результатами лікарської та військово-лікарської експертизи ВЛК приймають постанови, які включають діагноз, встановлений особі за результатами проведеного обстеження, рішення щодо ступеня придатності чи про непридатність до служби та висновок про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва).

Відповідно до п. 4 Положення № 1317 лікарсько-консультативна комісія лікувального профілактичного закладу охорони здоров`я направляє осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, на огляд комісії за формою, затвердженою МОЗ.

Направлення на медико-соціально-експертну комісію МСЕК (форма 088/о), затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я від 14 лютого 2012 року № 110.

Отже, позивач, як колишній поліцейський, мав звернутись до підрозділу кадрового забезпечення за місцем колишньої служби для отримання направлення на проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи до ВЛК за місцем проживання, яке потім мав додати до заяви від 13 вересня 2019 року щодо видачі направлення на проходження (або) МСЕК, поданої на ім`я начальника ДУ «ТМО МВС України по Донецькій області», такого направлення.

Крім цього, він мав надати відповідачу разом із заявою про направлення його на МСЕК всю медичну документацію, складену в період проходження служби.

Як встановлено судом, направлення кадрового забезпечення за місцем колишньої служби позивачем до заяви від 13 вересня 2019 року не додавалось, а в якості медичної документації, на підставі якої (в тому числі) ВЛК мала б встановити причинно-наслідковий зв`язок між захворюваннями позивача та його службою у поліції, позивач надав довідку від 22 серпня 2019 року № 272 р/нс, видану медичною (військово-лікарською) комісією ДУ «ТМО МВС України по Херсонській області» та пред`явив (на усному прийомі у лікаря) амбулаторну медичну книжку, яку після усної відмови у видачі направлення на МСЕК залишив у себе.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Проаналізувавши всі вище викладені обставини суд дійшов висновку про доведеність відповідачем обґрунтованості та правомірності відмови позивачу за наслідком розгляду його заяви від 13 вересня 2019 року у видачі направлення до МСЕК за формою 088/о.

Як наслідок, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 205, 242-246, 255, 293, 295, 297, п. 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання, зазначене в позовній заяві, АДРЕСА_2 ) до Державної установи «Територіальне Медичне об`єднання МВС України по Донецькій області» (, місцезнаходження: 87553, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Новоросійська, буд. 28) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна те резолютивні складені та підписані 9 червня 2020 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження судових рішень продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11 червня 2020 року.

Суддя Н.П. Волгіна