Справа № 140/5260/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/5260/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

при секретарі Головатій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Хохлова О.В.,

представників відповідачів Кушнір Ю.В., Яренчук К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області, Управління Державної казначейської служби України у м.Луцьку Волинської області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області (далі - відповідач1, ГУ ДФС у Волинській області), Управління Державної казначейської служби України у м.Луцьку Волинської області (далі - відповідач2, УДКСУ у м.Луцьку) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 11.01.2020 № про застосування штрафу в сумі 88441 грн, зобов`язання повернути неправомірно сплачений штраф в сумі 88441 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу в.о. начальника ГУ ДПС у Волинській області С.Кондратюка №1409 від 17.12.2019 начальника управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів ГУ ДПС у Волинській області Н.Єлову було зобов`язано забезпечити проведення фактичної перевірки суб`єкта господарювання - ОСОБА_1 в магазині «Побутова хімія з Європи, Продукти з Європи».

За результатами проведеної фактичної перевірки 20.12.2019 відносно продавця ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення №000044-32 за ч.1 ст.155-1 КУпАП, згідно якого продавець ОСОБА_2 не провела через РРО та не видала фіскального чека на суму 70 грн, чим порушила вимоги п.1.2.12 ст.3 Закону України №265/95 від 06.07.1995 «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», який направлений для розгляду в Луцький міськрайонний суд.

Також, 20.12.2019 відносно ОСОБА_1 був складений акт перевірки №03/_/32-01, яким було встановлено продаж продавцем двох банок пива на загальну суму 70 грн без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленого зразка. 09.01.2020 позивач отримав рішення ГУ ДФС у Волинській області №1509 (без дати його підписання) про анулювання свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_1 з 31.12.2019 з підстав виявленого порушення вимог п.299.11 ст.299 Податкового кодексу України.

Позивач посилається на те, що оскільки подальше здійснення підприємницької діяльності без статусу платника єдиного податку втрачало зміст, він 10.01.2020 звернувся до державного реєстратора із заявою про припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. В той же день в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань був внесений запис за №6013027 про припинення державної реєстрації підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Проте, ГУ ДФС у Волинській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2020, яким за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг застосовані штрафні (фінансові) санкції (штраф) на суму 88441 грн.

Позивач зазначає, що з метою уникнення додаткового нарахування штрафних санкцій був вимушений позичити кошти і 20.01.2020 сплатив штраф в розмірі 88441 грн на вказаний в повідомленні-рішенні рахунок управління державної казначейської служби у м. Луцьку. Як пізніше стало йому відомо, постановою Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 (яка набрала законної сили 04.02.2020), провадження у справі про вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.155-1 КупАП, закрите за відсутністю складу адміністративного правопорушення (справа №161/62/20).

Отримавши відповідні юридичні консультації, позивач звернувся до суду з даним позовом про захист своїх порушених прав, свобод та законних інтересів шляхом скасування незаконного, необґрунтованого податкового повідомлення-рішення та повернення неправомірно сплаченого штрафу. Вказує, що застосовуючи до ОСОБА_1 штраф на підставі ст.17 «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в.о.керівника ГУ ДФС у Волинській області О.Гирикович не врахував, що відповідно до ч.1 ст.17 вказаного Закону фінансові санкції за порушення вимог цього Закону застосовуються лише до суб`єктів господарювання.

Припинивши 10.01.2020 свою підприємницьку діяльність, на момент винесення 11.01.2020 податкового повідомлення-рішення № ОСОБА_1 вже не був фізичною особою-підприємцем, а тому не може нести фінансову відповідальність, оскільки застосування податковим органом фінансової санкції до фізичної особи-підприємця після припинення нею діяльності суперечить закону.

Крім того, посилається на постанову Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 (яка набрала законної сили 04.02.2020), якою закрито провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_2 , а тому стверджує, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення № винесене на підставі тих самих норм законодавства, що відносно продавця ОСОБА_2 .

З огляду на викладене позивач вказує, що податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2020 є незаконним та підлягає до скасування, а неправомірно сплачений штраф підлягає поверненню.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.22).

У поданому до суду відзиві від 29.04.2020 (а.с.27-30) відповідач1 заперечив проти позову ОСОБА_1 та в обґрунтування правомірності податкового повідомлення-рішення зазначив, що контрольно-розрахунковою операцією 20.12.2019 о 10:40 год. в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1» в АДРЕСА_1, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , було придбано 2 ж/б пива Weizenbier об`ємом 0,5 л, вміст спирту 5,4% об. за ціною 35,00 грн за 1 банку на загальну суму 70,00 грн. Зазначена контрольно - розрахункова операція була проведена продавцем ОСОБА_2 без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа встановленої форми, чим порушено пункти 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Крім того, перевіркою встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (відсутні накладні на алкогольні напої) на загальну суму 44220,00 грн, перелік яких наведено в додатку №2 до акту перевірки, чим порушено пункт 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Як вбачається із письмових пояснень продавця ОСОБА_2 від 20.12.2019 (копії додаються), дві банки пива на загальну суму 70,00 грн було продано останньою без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа встановленої форми, так як у даному об`єкті торгівлі касовий апарат відсутній. Також вона пояснила, що накладні на алкогольні напої надати не може, так як вони знаходяться у підприємця, який завозить даний товар.

Враховуючи вищезазначене, згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 11.01.2020 до позивача застосовано фінансові санкції в загальному розмірі 88441,00 грн = 88440,00 грн (у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів на суму 44220,00 грн.) + 1 грн (за непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій, вчинене вперше).

Звертає увагу суду, що у поданій позовній заяві позивач не заперечує факту вчинення вищезазначених порушень, як і не оспорює розміру штрафної санкції, застосованої згідно із оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням.

Разом з тим, відповідно до пункту 65.10 статті 65 ПК України державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Таким чином, оскільки в ході фактичної перевірки контролюючим органом було встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та проведено розрахункові операції без застосування реєстратора розрахункових операцій та без видачі розрахункового документа встановленої форми, які вчинені під час здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_1 та до моменту внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення такої підприємницької діяльності, доводи позивача про протиправне застосування до нього фінансових санкцій після припинення ним підприємницької діяльності вважає необґрунтованими.

Щодо посилання позивача на постанову Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 по справі №163/62/20, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за пунктом 1 статті 155-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення України (далі - КУпАП) закрито за відсутності в діях складу правопорушення, зазначає, що ні Головне управління ДПС у Волинській області, ні позивач ОСОБА_1 не були сторонами і не брали участі у судовому розгляді справи №163/62/20, а постанова Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 по справі №163/62/20 мотивована виключно недоліками самого протоколу №000044-32 від 20.12.2019, зокрема суд виходив із того, що із нього не можливо встановити об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 155-1 КпАП України.

Крім того, відповідно до частини 5 статті 78 КАС України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

При цьому за порушення вимог законодавства, що виявлені в ході перевірки, передбачена як фінансова відповідальність суб`єкта господарювання, встановлена нормами спеціальних законів, в даному випадку Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» і ПК України, так і адміністративна відповідальність фізичних осіб, які безпосередньо вчинили правопорушення, передбачене Кодексом України про адміністративні правопорушення. Тобто зазначені вище порушення мають наслідком різні види юридичної відповідальності.

Щодо вимоги про зобов`язання повернути неправомірно сплачений штраф в сумі 88441,00 грн відповідач1 зазначає, що ОСОБА_1 відповідно до статті 43 ПК України не звертався до контролюючого органу із заявою про повернення сплачених коштів в сумі 88441,00 грн, що свідчить про передчасність заявленої відповідної позовної вимоги, а тому зобов`язання повернути неправомірно сплачений штраф в сумі 88441,00 грн відсутні.

Представник відповідача2 у відзиві на адміністративний позов від 29.04.2020 (а.с.27-30) вимог ОСОБА_1 не визнав та просив відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що відповідно до п.3 і 5 Порядку №787 повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Казначейство, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог чинного законодавства, з огляду на положення Порядку №787, позбавлено можливості здійснити повернення помилково сплачених коштів за відсутності подання контролюючого органу.

18.05.2020 позивачем подана до суду заява про збільшення позовних вимог (а.с.48-54), в якій вказує, що ОСОБА_1 дійсно оспорював в позові лише правомірність застосування до нього штрафних санкцій після припинення ним підприємницької діяльності та не міг спростувати правомірність нарахування штрафних санкцій, оскільки в податковому повідомленні-рішенні № від 11.01.2020 був відсутній розрахунок штрафних санкцій та не зрозуміла підстава їх нарахування.

Вказує, що 21.12.2019 акт фактичної перевірки 03/86/32-01/ не складався і апріорі не міг бути складеним та підписаним ОСОБА_1 на наступний день після закінчення перевірки, що свідчить про очевидну фальсифікацію вказаного акту.

В результаті проведеної фактичної перевірки інспектори: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в акті перевірки від 20.12.2019 підтвердили, що в ході контрольної закупки було виявлено лише факт продажу без застосування РРО двох банок пива загальною вартістю 70 грн без видачі розрахункового документа. Щодо вилучених 315 пляшок алкоголю, то був встановлений факт їх зберігання в картонних коробках під прилавком вказаного магазину.

Факт лише зберігання вказаних алкогольних напоїв для подальшого святкування весілля свого брата підтвердив підприємець ОСОБА_1 . З долученого представником відповідача до відзиву на позов пояснення продавця вказаного магазину ОСОБА_2 вбачається, що виявлені алкогольні напої були привезені підприємцем ОСОБА_1 , брат мав забрати їх для святкування весілля.

Аналогічні пояснення під час перевірки дав підприємець ОСОБА_1 . Також, продавець ОСОБА_2 пояснила, що алкогольні напої були виявлені працівниками податкової міліції в ході обстеження торгового приміщення.

Стаття 80 ПК України регламентує порядок проведення фактичної перевірки та повноваження посадових осіб контролюючого органу при її проведенні. Однак, Податковий кодекс не надає право під час фактичної перевірки працівникам податкової міліції проводити обстеження (фактично - обшук, торгового приміщення), що мало місце 20.12.2019. З огляду на викладене, не відповідають дійсності доводи представника відповідача1 про те, що перевіркою встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації на загальну суму 44220 грн, чим порушено п.12 ст.3 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

В дійсності, фактичною перевіркою було виявлено факт зберігання в картонних коробках під прилавком вказаного магазину 315 пляшок алкоголю вартістю 44220 грн та продаж алкогольного напою у вигляді двох банок пива загальною вартістю 70 грн, а тому до ОСОБА_1 можуть бути застосовані лише фінансові санкції у розмірі 141 грн з розрахунку подвійної вартості проданого без відповідної ліценції алкогольного напою у вигляді двох банок пива загальною вартістю 70 грн (70 х 2 = 140) + 1 грн. (за не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, вчинене вперше).

В той же час, вимоги п.12 ст.3 Закону України №265/95-ВР від 06.07.95р. не поширюються на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 як на платника єдиного податку, яким він був включно до 30.12.2019. Вказана обставина свідчить про незаконність застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкції (штрафу) в розмірі 88441 грн. ОСОБА_1 не мав ліцензії на продаж спиртних напоїв, оскільки здійснював лише продаж побутової хімії та продуктів з Європи, що також зафіксовано в акті перевірки. І саме таку назву має його магазин. Жодним нормативним актом не заборонено підприємцю тримати у своєму приміщенні будь-які не заборонені для зберігання товари, які він не продає.

Також зазначає, що за результатами фактичної перевірки відносно ОСОБА_1 було складено два протоколи про адміністративне правопорушення:

- №22/03-20-21-04-04 від 20.12.2019, згідно якого ОСОБА_1 інкримінувалося порушення вимог ч.1 ст.164 КУпАП у вигляді встановленого факту зберігання та реалізації алкогольної продукції та порушення вимог ст.15 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» у вигляді зберігання та реалізації алкогольної продукції, не маючи при цьому ліценції на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

- №21/03-20-21-04-04 від 20.12.2019, згідно якого ОСОБА_1 інкримінувалося порушення вимог ч. 1 ст. 164-5 КУпАП у вигляді встановленого факту зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка, та правопорушення ст.11 ЗУ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів» у вигляді зберігання алкогольних напоїв, зокрема, віскі, горілки, вина, на яких відсутні марки акцизного податку.

Постановою Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 у справі №161/655/20 апеляційна скарга задоволена, постанова Луцького міськрайонного суду від 10.04.2020 скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164 КУпАП закрите за відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вказав, що не зазначено точних обставин вчинення правопорушення, не викладені дані, яким чином ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, кому та коли надавав послуги, не сформульований склад адміністративного правопорушення не може бути взятий за основу доведеності вини ОСОБА_1 , в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази його винуватості.

Постановою Волинського апеляційного суду від 12.05.2020 у справі № 161/656/20 апеляційна скарга задоволена, постанова Луцького міськрайонного суду від 10.04.2020 скасована, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.164-5 КУпАП закрите за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

При цьому, апеляційний суд вказав, що в матеріалах справи не міститься вичерпної інформації щодо суті правопорушення, його фактичних обставин, вини особи, яка притягається до відповідальності, жодного беззаперечного доказу того, що ОСОБА_1 є суб`єктом вказаного правопорушення, відсутні докази, що ОСОБА_1 здійснював продаж алкогольних напоїв.

Позивач зазначає, що в якості беззапереченого доказу відсутності його вини в інкримінованих порушеннях слід врахувати вказані постанови Волинського апеляційного суду.

У поданому до суду відзиві на заяву про збільшення позовних вимог від 25.05.2020 (а.с.76-77) представник відповідача1 зазначив, що 21.12.2019 акт фактичної перевірки №03/86/32-01/ дійсно не складався, а був лише зареєстрований у контролюючому органі, що повністю відповідає вимогам пункту 86.5 статті 86 ПК України та свідчить про те, що доводи позивача про нібито фальсифікацію такого акту є надуманими.

При цьому, позивач у поданій заяві про збільшення позовних вимог фактично суперечить сам собі, спочатку зазначаючи, що фактичною перевіркою було виявлено продаж алкогольного напою у вигляді двох банок пива загальною вартість 70,00 грн, а згодом стверджує, що ОСОБА_1 не мав ліцензії на продаж спиртних напоїв, оскільки здійснював лише продаж побутової хімії та продуктів з Європи, що нібито зафіксовано в акті перевірки.

Також, під час проведення перевірки встановлено порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, а саме відсутні накладні на придбання 315 пляшок алкогольних напоїв на загальну суму 44220,00 грн, в тому числі без марок акцизного податку встановленого зразка 201 пляшка на суму 35370,20 грн.

Зокрема, в ході проведення перевірки встановлено факт зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку, встановленого зразка, які знаходилися в картонних коробках під прилавком.

Зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановлено зразка є підставою для застосування до суб`єктів господарювання фінансових санкцій у вигляді штрафів, при цьому обов`язковою кваліфікуючою ознакою для застосування фінансових санкцій є саме зберігання алкогольних напоїв, незалежно від джерела походження цих товарів та їх належності особі.

При цьому, твердження позивача про те, що виявлені алкогольні напої мав забрати брат для святкування весілля та про те, що жодним нормативно-правовим актом не заборонено підприємцю тримати у своєму приміщенні будь-які не заборонені для зберігання товари, які він не продає, є необґрунтованими, оскільки відповідно до абзацу 4 пункту 23 Порядку провадження торгівельної діяльності та правил торговельного обслуговування населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №833 від 15.06.2006, забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб`єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Ні постанова Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 по справі №163/62/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 , ні постанови Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 по справі №161/655/20 та від 12.05.2020 по справі №161/656/20, якими закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , на які посилається позивач, не можуть слугувати беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог у даній справі.

Також звертає увагу суду, що позивач помилково вважає, що оскільки під час перевірки не встановлено реалізації жодної пляшки спиртних напоїв з виявлених 315 пляшок алкоголю, то до нього можуть бути застосовані фінансові санкції на загальну суму 140,00 грн з розрахунку подвійної вартості лише проданих без відповідної ліцензії алкогольних напоїв у вигляді двох банок пива загальною вартість 70 грн, так як в дійсності відповідно до статті 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, штрафні санкції згідно із вказаною статтею застосовуються до суб`єктів господарювання не лише по факту реалізації необлікованих товарів, але і за фактом зберігання алкогольних напоїв, на які відсутні документи, що підтверджують їх походження, що і мало місце у даному випадку.

При цьому, ОСОБА_1 не мав права зберігати алкогольні напої в місці здійснення торгівельної діяльності без марок акцизного податку, а відтак як суб`єкт господарювання він несе відповідальність відповідно до чинного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, згідно з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням № від 11.01.2020 до позивача правомірно застосовано фінансові санкції в загальному розмірі 88441,00 грн = 88440,00 грн (у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів на суму 44220,00 грн) + 1 грн (за непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, вчинене вперше), а підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Відповідно до ухвали суду від 22.05.2020 замінено первісного відповідача на належного Головне управління ДПС у Волинській області та призначено судове засідання у справі на 11:00 10.06.2020 (а.с.70-71).

У поданій до суду відповіді на відзив (а.с.83-86) представник позивача зазначив, що наведені відповідачем у відзиві заперечення є необґрунтованими та безпідставними. Посилається на те, що дві запаковані спайки пива були придбані для власного споживання ОСОБА_1 і знаходились в приміщенні магазину, а не на прилавку чи на вітрині магазину. Продавець ОСОБА_2 по власній ініціативі продала перевіряючим на їх прохання дві банки пива без погодження із ОСОБА_1 і без його дозволу. Однак, навіть такий несанкціонований підприємцем ОСОБА_1 продаж продавцем двох банок пива загальною вартістю 70 грн без відповідного дозволу та видачі розрахункового документу позивач визнає, за що теоретично може розраховувати лише на застосування фінансової санкції у розмірі 141 грн з розрахунку подвійної вартості проданого без відповідної ліцензії алкогольного напою у вигляді двох банок пива загальною вартістю 70 грн (70 х 2 = 140) + 1 грн (за не проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій вчинене вперше).

Вказує, що абзац 4 п. 23 «Порядку провадження торговельної діяльності та правила торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» не містить категоричну заборону зберігання особистих речей біля торгового прилавку. Вказаний пункт встановлює конкретні обмеження на зберігання особистих грошей та речей касира на місці проведення розрахунку - в касі, грошовому ящику, сейфі, і не забороняє підприємцю тримати у своєму приміщенні будь-які не заборонені для зберігання товари, які він не продає.

А тому, з врахуванням викладеного та закріпленого в ст.8 Конституції України конституційного принципу верховенства права, є необґрунтованим та безпідставним висновок представника відповідача про те, що зберігання спиртних напоїв незалежно від джерела їх походження та належності особі є підставою для застосування фінансових санкцій.

У запереченнях на відповідь на відзив від 03.06.2020 (а.с.90-91) представник відповідача заперечив доводи позивача з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали із наведених у позовній заяві, заяві про збільшення позовних, відповіді на відзив підстав, просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача1 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві, відзиві на заяву про збільшення позовних вимог, запереченнях.

Представник відповідача2 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що 20.12.2019 на підставі наказу ГУ ДПС у Волинській області від 17.12.2019 №1409 (а.с.7) було здійснено фактичну перевірку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 , за наслідками якої складено акт перевірки від 21.12.2019 №03/86/32-01/ (а.с.10-11).

Згідно з висновками акту перевірки від 21.12.2019 №03/86/32-01/ позивачем порушено:

ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального»;

п.п.1, 2, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»;

ст.11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» та вимоги Постанови КМУ від 27.12.2010 №1251 «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів».

На підставі висновків акту перевірки від 21.12.2018 №03/86/32-01/ відповідачем1 прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.01.2020 № про застування до ОСОБА_1 штрафних санкцій за порушення п.п.1, 2, 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в сумі 88441 грн (а.с.19).

Вказаний штраф позивачем сплачено, про що свідчить квитанція АТ КБ «Приватбанк» від 20.01.2020 (а.с.20).

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленні-рішенні, суд приходить до таких висновків.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (далі Закон №265/95-ВР), дія якого поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі

Згідно із пунктами 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до статті 2 Закону №265/95-ВР розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця; місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Статтею 9 Закону №265/95-ВР передбачені випадки, за яких реєстратори розрахункових операцій не застосовується. Так, пунктом 12 вказаної статті визначено, що реєстратор розрахункових операцій не застосовується, якщо в місці отримання товарів (надання послуг) операції з розрахунків у готівковій формі не здійснюються (оптова торгівля тощо).

Отже, Закон №265/95-ВР визначає обов`язок суб`єкта господарювання застосовувати реєстратор розрахункових операцій за сукупності таких умов:

- у разі здійснення розрахунків у готівковій (безготівковій) формі при продажу товарів;

- у разі проведення вказаних розрахунків за місцем зберігання готівкових коштів за реалізовані товари (послуги).

Згідно пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг).

Пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Відповідальність за невиконання зазначеного вище обов`язку передбачена статтею 20 Закону №265/95-ВР, згідно з якою до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як слідує з акту перевірки від 21.12.2018 №03/86/32-01/ , контролюючий орган в ході її проведення встановив, що 20.12.2019 контрольно-розрахунковою операцією в магазині, де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , було придбано 2 ж/б пива Weizenbier об`ємом 0,5 л., вміст спирту 5,4% об. за ціною 35,00 грн за 1 банку на загальну суму 70,00 грн без проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій (далі - РРО) та без видачі розрахункового документа встановленої форми, чим порушено вимоги п.п.1, 2 Закону №265/95-ВР.

Згідно зі статтею 10 Закону №265/95-ВР перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, а також граничний розмір річного обсягу розрахункових операцій з продажу товарів (надання послуг), при перевищенні якого застосування реєстраторів розрахункових операцій є обов`язковим, встановлюються Кабінетом Міністрів України за поданням центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної економічної політики, формування та реалізацію державної фінансової політики. Розрахункові книжки не застосовуються у випадках здійснення підприємницької діяльності, визначених статтею 9 цього Закону.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2000 №1335 «Про забезпечення реалізації статті 10 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» затверджено перелік окремих форм та умов проведення діяльності у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, яким дозволено проводити розрахункові операції без застосування реєстраторів розрахункових операцій з використанням розрахункових

книжок та книг обліку розрахункових операцій (далі - перелік).

Відповідно до пункту 1 вказаного переліку надається право не застосовувати РРО в разі здійснення роздрібної торгівлі продовольчими товарами (крім підакцизних товарів), що здійснюється фізичними особами-підприємцями, які сплачують єдиний податок.

Отже, фізичні особи-підприємці, які перебувають на спрощеній системі оподаткування та сплачують єдиний податок, звільняються від обов`язку застосовувати РРО при роздрібній торгівлі продовольчими товарами, за винятком підакцизних товарів.

З матеріалів справи вбачається, що на момент проведення фактичної перевірки позивач ОСОБА_1 був платником єдиного внеску, отже при реалізації продовольчих товарів мав право не застосовувати РРО.

Разом з тим, в силу приписів пункту 215.1 статті 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво.

Таким чином, оскільки пиво відноситься до підакцизних товарів, тому при його продажу суб`єкт господарювання зобов`язаний застосовувати РРО.

Як встановлено судом та не заперечується самим позивачем, в ході фактичної перевірки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1», де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1 , був встановлений факт продажу двох банок пива без застосування РРО та без видачі відповідного розрахункового документа встановленої форми.

Відтак, встановлене контролюючим органом порушення ФОП ОСОБА_1 вимог п.п.1.2 ст.3 Закону №265/95-ВР знайшло своє підтвердження під час розгляду даної справи, з огляду на що застосування до позивача штрафу в сумі 1 грн відповідно до ст.17 даного Закону є правомірним.

При цьому доводи позивача про відсутність у нього обов`язку застосовувати РРО у зв`язку з тим, що він є платником єдиного внеску, суд не бере до уваги, оскільки такий обов`язок виникає у суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів, в тому числі пива, що було зафіксовано в ході проведеної перевірки.

Також як слідує з акту перевірки від 21.12.2019 №03/86/32-01/ , в ході її проведення контролюючий орган встановив порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (відсутні накладні на алкогольні напої) на загальну суму 44220 грн.

З Додатку 2 до акту перевірки (а.с.36-37) вбачається, що під час проведення фактичної перевірки посадовими особами було виявлено 315 пляшок алкогольних напоїв, які знаходились в картонних коробках під прилавком магазину.

Як пояснив позивач та підтвердила у своїх поясненнях від 20.12.2019 продавець магазину ОСОБА_2 (а.с.35), вказані алкогольні напої були придбані на весілля брата, привезені позивачем до магазину на зберігання, звідки їх мав забрати брат, та не перебували в реалізації.

З огляду на те, що в ході перевірки не було виявлено факту реалізації вказаних алкогольних напоїв, а лише їх зберігання, позивач вважає, що ним не допущено порушення вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

Натомість суд зазначає, що загальні умови провадження торговельної діяльності, основні вимоги до торговельної мережі, мережі закладів ресторанного господарства і торговельного обслуговування громадян, які придбавають товари для власних побутових потреб у підприємств, установ, організацій незалежно від організаційно-правової форми і форм власності, фізичних осіб-підприємців та іноземних юридичних осіб, що провадять підприємницьку діяльність на території України, визначені Порядком провадження торговельної діяльності та правилами торговельного обслуговування населення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 №833 (далі - Порядок №833).

Згідно з пунктом 7 Порядку №833 торговельним об`єктом є, зокрема, магазин.

За правилами абзацу 4 пункту 23 даного Порядку забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб`єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Для зберігання верхнього одягу та особистих речей працівників обладнується окреме приміщення (абзац 4 пункту 32 Порядку №833).

Отже, за встановленими правилами провадження торговельної діяльності та вимогами до торговельної мережі заборонено зберігання в магазині особистих речей, в тому числі товарів, які не підлягають продажу в магазині.

Таким чином, встановлений в ході перевірки факт зберігання за місцем реалізації товарів алкогольних напоїв в кількості 315 пляшок, на які відсутні накладні, є порушенням порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації та підставою для застосування фінансових санкцій згідно зі статтею 20 Закону №265/95-ВР у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що до позивача ОСОБА_1 правомірно застосовано штраф в сумі 88440 грн за порушення вимог п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що застосування до нього контролюючим органом фінансових санкцій після припинення підприємницької діяльності є неправомірним з огляду на таке.

Як встановлено судом, 10.01.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (а.с.16).

Згідно з пунктом 11.18 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, підставою для зняття фізичної особи-підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки.

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності.

Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності.

Таким чином, у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця правовідносини щодо оскарження податкових повідомлень-рішень не є припиненими, тим більше такі правовідносин передбачають правонаступництво - після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності, фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 у справі №817/429/16.

Отже, оскільки в ході провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 були виявлені порушення вимог Закону №265/95-ВР, тому після припинення підприємницької діяльності позивач не звільняється від застосування санкцій за такі порушення, оскільки обліковується в контролюючому органі як фізична особа - платник податків, яка повинна забезпечити остаточні розрахунки з податків, в тому числі штрафів, від провадження підприємницької діяльності.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ту обставину, що постановами Волинського апеляційного суду від 06.05.2020 по справі №161/655/20 та від 12.05.2020 по справі №161/656/20 закрито провадження у справах про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.66-69), оскільки останні не мають преюдиційного значення при вирішенні даного спору.

Так, згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як слідує з вищевказаних постанов суду, позивач ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.164 КупАП, за провадження господарської діяльності без одержання ліцензії, та ч.1 ст.164-5 КупАП, за зберігання алкогольних напоїв з підробленими чи фальсифікованими марками акцизного податку, що не є предметом розгляду у даній справі.

Крім того, постанова Луцького міськрайонного суду від 23.01.2020 по справі №163/62/20, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо продавця ОСОБА_2 (а.с.9), також не має значення у даній справі, оскільки не стосується позивача.

Водночас доводи позивача про те, що акт перевірки 21.12.2019 не складався, що свідчить про його фальсифікацію, спростовуються наступним.

За приписами пункту 86.5 статті 86 Податкового кодексу України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Як слідує з акту фактичної перевірки, датою його складення є 20.12.2019, водночас даний акт зареєстрований в контролюючому органі 21.12.2019 за №03/86/32-01/ , що повністю відповідає вимогам податкового законодавства.

Інші доводи позивача не спростовують встановлених обставин справи.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, при його прийнятті діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством України, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.