Справа № 160/3600/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 рокуСправа № 160/3600/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у м. Дніпро (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,
02.04.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просить:
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 відшкодувати у повному обсязі грошові кошти, що були стягнені з ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного наказу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2020 року відкрито провадження у адміністративній справі; справу №160/3600/20 призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
30.04.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, у якій заявник просив вжити заходи забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу вчиняти певні дії; здійснювати щомісячні відрахування у розмірі 20% з заробітної плати; заблокувати розрахункові рахунки відповідача - військової частини НОМЕР_1 до вирішення питання судом по суті позовної заяви.
Ухвалою суду від 30.04.2020 року вказану заяву повернуто заявнику без розгляду.
08.05.2020 року відповідачем подано клопотання про продовження строку для надання відзиву на адміністративний позов. В обґрунтування клопотання відповідачем зазначено, що при підготовці документів до суду встановлено деяку невідповідність у додатках до акту службового розслідування, що потягло за собою необ`єктивний висновок при проведенні службового розслідування і, відповідно, неточне формулювання наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 року №246. З цього приводу наказом командира Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №148 від 08.05.2020 року «Про призначення службового розслідування» терміном до 18.05.2020 року.
Згідно з ч. 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення.
Позивач у судовому засіданні 12.05.2020 року проти задоволення клопотання представника відповідача про продовження строку для надання відзиву на позовну заяву та проти подальшого розгляду справи в письмовому провадженні не заперечував.
Представник відповідача у судовому засіданні проти подальшого розгляду справи в письмовому провадженні не заперечувала.
12.05.2020 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено відповідачу строк для подання відзиву та постановлено подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
12.06.2020 року на виконання ухвали суду від 03.04.2020 року відповідачем надано наказ №246 від 23.07.2019 року.
Відповідно до положень ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, зокрема: якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом; якщо сторони досягли примирення.
Відповідно до ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, зокрема, якщо надійшла заява позивача про залишення позову без розгляду.
Позивачем не надано суду клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову або досягнення примирення, як не надано і заяви про залишення позову без розгляду.
У зв`язку з наведеним, клопотання відповідача про закриття провадження у справі та залишення позову без розгляду не підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу в Збройних Силах України, з 06.09.2017 року на посаді заступника командира військової частини по роботі з особовим складом Військової частини НОМЕР_1 .
23.07.2019 року командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №246 «Про підсумки проведення службового розслідування».
З наказу №246 від 23.07.2019 року командира Військової частини НОМЕР_1 «Про підсумки проведення службового розслідування» видно, що прийнятий він за результатами службового розслідування, призначеного командиром Військової частини НОМЕР_1 №237 від 10.07.2019 року відповідно до наказу №230 від 04.07.2019 року «Про організацію виконання вимог аудиту» щодо переплат грошового забезпечення та заробітної плати на суму 343,92тис.грн.
Доказів ознайомлення позивача з наказом №246 від 23.07.2019 року відповідачем суду не надано.
Так, підстави для залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду відсутні.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини між Державою в особі компетентних органів (посадових осіб, службових осіб) та громадянами, які складаються з приводу проходження військової служби унормовані, зокрема, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999р. №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), Інструкцією з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440 та Положенням «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» (затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995р. №243/95-ВР (чинної, на момент виникнення спірних відносин; далі - Положення №243/95-ВР).
Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України була затверджена наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017р. №440 (далі - Інструкція №440) і визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.
Дія цієї Інструкції поширюється на структурні підрозділи апарату Міністерства оборони України (далі - Міноборони), Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), інші органи військового управління, а також військові частини, військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів, установи та організації Збройних Сил (далі - військові частини), які ведуть власне військове (корабельне) господарство на правах окремої військової частини та облік закріпленого за ними військового майна.
За визначенням п.2 Інструкції №440 матеріально відповідальна особа - посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.
Відповідно до п. 4, п. 6 Інструкції №440 військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил на правах оперативного управління.
Обліку підлягає все військове майно незалежно від його призначення та джерел надходження. Облік військового майна повинен бути своєчасним, достовірним і точним.
Відповідно ст. 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.
Процедура проведення службового розслідування відносно військовослужбовців передбачена ст.ст.47, 84 - 88 Дисциплінарного статуту і деталізована нормами Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017р. №608 (далі - Порядок №608).
Пунктом 7 ч.1 Порядку №608 встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
У свою чергу підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані приписами Положення «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затверджене постановою Верховної Ради України від 23.06.1995р. №243/95-ВР (далі - Положення №243/95-ВР).
Приписи Положення №243/95-ВР втратили чинність у зв`язку із набуттям чинності нормами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», тобто з 31.10.2019 р.
Так, за змістом п.2 Положення №243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Пунктами 3-5 Положення №243/95-ВР було визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності:
а) заподіяння прямої дійсної шкоди;
б) протиправної їх поведінки;
в)причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди;
г) вини у заподіянні шкоди.
Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди.
У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди.
Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнено до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством.
За правилом п.13 Положення №243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі:
умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Згідно з пунктами 16-18 Положення №243/95-ВР розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами.
Командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.
Розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.
Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Відповідно до п.19 Положення №243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.
Законодавець чітко визначив, що лише за наявності заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди та вини у заподіянні шкоди військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність.
При цьому, військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
За результатами службового розслідування, призначеного командиром Військової частини НОМЕР_1 №237 від 10.07.2019 року, відповідно до наказу №230 від 04.07.2019 року «Про організацію виконання вимог аудиту» щодо переплат грошового забезпечення та заробітної плати на суму 343,92тис.грн., командиром Військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №246 від 23.07.2019 року «Про підсумки проведення службового розслідування».
Акту службового розслідування, призначеного командиром Військової частини НОМЕР_1 №237 від 10.07.2019 року, відповідно до наказу №230 від 04.07.2019 року «Про організацію виконання вимог аудиту» відповідачем суду не надано.
Разом з тим, згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 02.06.2020 року №179 «Про підсумки службового розслідування» актом службового розслідування від 02.06.2020 року встановлено, що старшим лейтенантом ОСОБА_10 зроблено помилкові висновки, що призвели до неправильних рішень командира військової частини за наказом від 23.07.2019 року №246 «Про підсумки проведення службового розслідування».
Отже, у ході судового розгляду справи відповідач фактично визнав протиправність наказу №246 від 23.07.2019 року в частині притягнення ОСОБА_1 про повної матеріальної відповідальності та утримування щомісячно в розмірі 20% нарахованого грошового забезпечення до повного погашення суми, у зв`язку з чим самостійно відшкодував позивачу стягнуті з грошового забезпечення кошти.
Втім, доказів скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 №246 від 23.07.2019 року в частині, що стосується позивача, відповідачем не надано.
Відповідно до ч. 4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, виходячи із завдань адміністративного судочинства та з метою належного та ефективного відновлення порушеного права позивача, суд вважає за необхідне скасувати пункти 6 та 7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 року №246 в частині, що стосуються притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності та утримання 20% щомісячно з грошового забезпечення до повного погашення суми.
Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, а також тієї обставини, що грошові кошти самостійно повернуті відповідачем, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд зазначає таке.
У силу положень ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Отже, зазначене є правом суду, а не обов`язком.
Водночас, позивачем не наведено обставин, які б викликали у суду сумнів у тому, що відповідач може ухилятись від виконання судового рішення, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування приписів ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України щодо встановлення судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а докази понесення ним інших судових витрат у матеріалах справи відсутні, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 242-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправними та скасувати пункти 6 та 7 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2019 року №246 «Про підсумки проведення службового розслідування» в частині, що стосуються притягнення ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності та утримання 20% щомісячно з грошового забезпечення до повного погашення суми.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський