Справа № 440/2637/20
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

15 червня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/2637/20

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Бойко С.С., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови від 27 червня 2019 року ВП№40503597 про стягнення виконавчого збору в сумі 8346,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України. Для усунення недоліків встановлено десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки слід було усунути шляхом подання до Полтавського окружного адміністративного суду: заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів на підтвердження поважності причин його пропуску.

11 червня 2020 року позивачем до суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду у який зазначено, що з метою вирішення спору до судового розгляду ОСОБА_1 намагалася вирішити спірне питання в усному порядку безпосередньо в Лохвицькому районному відділі ДВС. 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Суми. 13 березня 2020 року нею отримання листа від 06 березня 2020 року №Ш-564/025, після чого вона вирішила звернутися до суду, однак запровадження 12 березня 2020 року карантину обмежило її можливість на оскарження дій державного виконавця.

Надаючи оцінку вказані заяві, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Інститут строку звернення до адміністративного суду має на меті полегшення надання учасниками адміністративного процесу доказів, підвищує їх достовірність, а також забезпечує правову визначеність учасників спірних правовідносин. Іншими словами, обмеження строку реалізації права на судовий захист покликане передусім дисциплінувати учасників адміністративних правовідносин.

Поважними ж причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Враховуючи наведені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до положень статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач є боржником у виконавчому провадженні №40503597 та оскаржує до суду постанову від 27 червня 2019 року про стягнення виконавчого збору.

Зі змісту позовної заяви та заяви поновлення строку на звернення до суду судом встановлено, що позивач про постанову дізнався 01 січня 2020 року після її отримані у Лохвицькому районному відділі ДВС, однак до суду звернувся лише 22 травня 2020 року тобто поза межами строку позовної давності.

Наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду доводи, не можуть вважатися поважними причинами його пропуску та бути підставами для його поновлення у зв`язку з наступним.

Частинами другою та третьою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Системно аналізуючи положення вказаної статті, суд приходить до висновку, про відсутність у боржника можливості досудового врегулювання спору з приводу скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Таким чином твердження позивача про вжиття заходів досудового врегулювання спору є безпідставними.

Крім того, суд вважає, за необхідне вказати, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено з 12 березня до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин. Кінцева дату карантину неодноразово переносилася і на цей час є 22 червня 2020 року.

Разом з тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-ІХ, що набув чинності 02.04.2020, розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Системно аналізуючи наведене суд приходить до висновку, що карантин в Україні розпочався 12 березня 2020 року, а перебіг процесуальних строків зупинено з 02 квітня 2020 року.

Як зазначалося судом вище про порушення своїх прав позивач дізнався 10 січня 2020 року, тобто ще до запровадження карантину та зупинення перебігу процесуальних строків. Крім того, останній день звернення до суду з цим позовом також припадає на період без карантину, а тому твердження позивача про пропуск ним строку звернення у зв`язку з запровадженням в України карантину є безпідставними.

За таких обставин, позивачем пропущено десятиденний строк звернення до суду, на 30 днів, без поважних причин, починаю з 24 січня 2020 року до 12 березня 2020 року.

Таким чином, позивачем у позовній заяві та у заяві про поновлення строку звернення до суду не наведено доводів та не надано доказів, що б підтверджували поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Згідно з частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Частиною четвертою статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява подана після закінчення строків, установлених законом, при цьому, матеріали адміністративного позову не містять будь-яких доказів, які підтверджують поважність причини пропуску строків звернення до суду, у зв`язку з чим подана позовна заява підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Лохвицького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального управління юстиції (м.Суми) про визнання протиправними та скасування постанов повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Другого апеляційного адміністративного суду, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя С.С. Бойко