Справа № 200/2980/20-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р. Справа№200/2980/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною відмови від 16.12.2019 року у розгляді заяви про поновлення виплати пенсії та зобов`язання розглянути заяву від 12 листопада 2019 року про поновлення виплати пенсії та винести рішення щодо поновлення виплати пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, витребувано у відповідача копію пенсійної справи позивача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Донецький обласний військовий комісаріат та запропоновано третій особі надати пояснення на позовну заяву.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що йому була призначена пенсія за вислугу років, яка виплачувалась до виїзду за кордон. Після виїзду до Ізраїлю на постійне місце проживання позивач не отримував пенсію. На звернення позивача з питань поновлення виплати пенсії відповідачем надано відповідь про відмову у розгляді питання щодо поновлення виплати пенсії, оскільки пенсійна справа позивача не була передана до управління, що унеможливлює поновлення виплати пенсії. Посилаючись на рішення Конституційного суду України №25-рп/2009 вважає дії відповідача щодо відмови в розгляді питання щодо поновлення пенсії протиправними та дискримінаційними, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що позивачу з 28.03.1992 року позивачу призначено пенсію за вислугу строків служби, таким чином, позивач не перебував на обліку органів Пенсійного фонду України, зокрема, Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області, тому відповідач не вчиняв будь-яких дій щодо припинення виплати пенсії позивачу. Крім того, позивачем надано до заяви про поновлення раніше призначеної пенсії посвідчення особи, яке видане державою Ізраїль та копію паспорту громадянина України для виїзду за кордон, строк дії якого сплив у 2017 році. Додатково зазначив, що Донецьким обласним військовим комісаріатом не передано сформовану пенсійну справу позивача до Головного управління. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Донецький обласний військовий комісаріат у наданих поясненнях зазначив, що у 2014 році внаслідок захоплення будівлі представниками незаконних озброєних формувань Донецького ОВК був вимушений передислокуватись до м. Маріуполь. Особово-пенсійні справи пенсіонерів Міністерства оборони та акти приймання-передачі пенсійних справ та виплатних документів залишились на тимчасово окупованій території. Таким чином, третя особа не може надати відомості про передачу сформованої пенсійної справи позивача до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області та даних щодо дати припинення виплати пенсії позивачу.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , (посвідчення особи Держави Ізраїль, виданий 20.11.2017 року), є пенсіонером за вислугу строків служби (посвідчення Донецького обласного військкомату серії НОМЕР_2 ) та особою, що претендує на поновлення виплати пенсії за вислугу строків служби. (а.с. 26-27, 32,34)

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Судом встановлено, що 19 вересня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, відповідно до якої просив поновити пенсію з 07.10.2009 року. (а.с. 21)

Крім того, судом встановлено, що 19 вересня 2019 року позивач звернувся із заявою про витребування пенсійної справи з військового комісаріату м. Донецьк та довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, та взяття на облік в Головному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області. (а.с. 23)

Головним управлінням надано відповідь листом від 16.12.2019 року №5551-М-02, відповідно до якої на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року №1522 з 01.01.2007 року Міністерством оборони України передано функції з призначення та виплати пенсії органам Пенсійного фонду України. На момент передачі функцій з питань призначення та виплати пенсій гр. ОСОБА_1 виїхав з України на постійне місце проживання до Ізраїлю. Тому, пенсійна справа позивача в Головному управлінні відсутня. Згідно пунктів 1, 12 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №2262 підготовка і подання документів для призначення (перерахунку) пенсій здійснюється уповноваженим структурним підрозділом відповідного Міністерства. Головним управлінням 29.11.2019 року направлено запит щодо отримання документів по гр. ОСОБА_1 , необхідних для призначення пенсії за вислугу років по лінії Міністерства оборони України відповідно до Закону №2262 до Донецького обласного військового комісаріату. Станом на 16.12.2019 року запитувані документи для призначення пенсії з Донецького обласного військового комісаріату до Головного управління не надходили. Додатково зазначено про необхідність надання реквізитів рахунку відкритого в банківській установі АТ «Ощадбанк» в Донецькій області до управління для виплати пенсії (при надходженні документів про призначення пенсії гр. ОСОБА_1 з Донецького обласного військового комісаріату). (а.с. 63-64)

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для не проведення відповідачем поновлення виплати пенсії позивачу на підставі заяви від 19 вересня 2019 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Так, статтею 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 51 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Міжнародні договори між Україною та Ізраїлем стосовно призначення та виплати пенсії не укладалися.

Пенсії, призначені в Україні до виїзду на постійне проживання за кордон, виплачуються за 6 місяців наперед перед від`їздом за кордон.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 положення п.2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов`язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України в рішенні №25-рп/2009 зазначив, що оспорюваними нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України, закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, з 07.10.2009 року порядок виплати пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон регулюється нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням рішення Конституційного суду України №25-рп/2009, тобто виплата пенсії повинна проводитися незалежно від місця проживання пенсіонера.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі № 607/19541/15-а.

Суд звертає увагу, що поновлення конституційного права на виплату пенсії особи можливе лише у разі встановлення факту припинення такої виплати.

Як вбачається із листа Головного управління Пенсійного фонду України (а.с.63-64) та відзиву на адміністративний позов, позивач на обліку у відповідача та органах Пенсійного фонду України як одержувач пенсії не перебував та не перебуває.

Водночас, позивач в обґрунтування позовних вимог вказує, що 02.12.2001 року виїхав з України на постійне місце проживання в державі Ізраїль, де до теперішнього часу проживає, і саме із цієї дати йому було припинено виплату пенсії за вислугою років як військовослужбовцю.

Однак, звертає на себе увагу той факт, що викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, в порушення п.5 ч.5 ст. 160 КАС України, не підтверджені належними доказами.

Судом не встановлено, а позивачем не подано будь-яких доказів, які б свідчили про перебування позивача на обліку в органах Пенсійного фонду України.

Більш того, судом не встановлено з відповіді, викладеної листом від 16.12.2019 року №5551-М-02 порушення прав позивача, оскільки Головним управлінням 29.11.2019 року направлено запит щодо отримання документів по гр. ОСОБА_1 , необхідних для призначення пенсії за вислугу років по лінії Міністерства оборони України відповідно до Закону №2262 до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Більш того, з вказаного листа відповідачем не заперечується право позивача на отримання пенсії за умови отримання сформованої пенсійної справи від Донецького обласного військового комісаріату.

Таким чином, твердження позивача про те, що відповідач неправомірно відмовив йому у поновленні виплати пенсії не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання неправомірною відмову, зобов`язання розглянути заяву та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.

У зв`язку з перебування судді Троянової О.В. у щорічній основній відпустці розгляд справи проводиться в перший робочий день.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 10 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова