Справа № 380/1742/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/1742/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Шокало В.С.,

представника відповідача 2 Рак З.Б.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Івано-Франківської митниці ДФС (76010, м.Івано-Франківськ, вул.Короля Данила, 20; відповідач 1), Галицької митниці Держмитслужби (79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1; відповідач 2), із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906/2;

-визнати протиправним рішення Галицької митниці Держмитслужби від 08.01.2020 року №74-08-15/1-12/298 про відмову у скасуванні рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906/2.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 з метою митного оформлення придбаного за кордоном транспортного засобу через уповноважену особу на декларування було подано митному органу електронну митну декларацію. Для підтвердження заявленої митної вартості транспортного засобу декларантом, серед інших документів, було подано митному органу виданий продавцем рахунок-фактуру (інвойс), що підтверджує сплату фактурної вартості транспортного засобу в сумі 27100,00 польських злотих. Відповідач 1 за наслідками розгляду цих документів прийняв рішення про коригування митної вартості, що стало підставою для відмови в митному оформленні автомобіля. Позивач вважає, що митний орган не довів існування визначених Митним кодексом України підстав, що підтверджують обґрунтованість сумніву в заявленій декларантом митній вартості товару. Так, позивач відзначає, що митний орган взагалі не вказав в рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. Позивач вважає, що спірне рішення відповідача1 про коригування митної вартості товарів та рішення відповідача 2, прийняте за наслідками адміністративного оскарження є протиправними й підлягають скасуванню.

Ухвалою судді від 02.03.2020 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу у 5-денний термін з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

На виконання вимог зазначеної ухвали судді позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою судді від 12.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

07.04.2020 року представник відповідача 2 подала до суду відзив на позовну заяву. У відзиві зазначено, що у митного органу виникли сумніви щодо правильності визначення декларантом митної вартості транспортного засобу, оскільки заявлена за першим методом вартість не відповідає інформації про вартість даного транспортного засобу та становить 55626,00 польських злотих. Оскільки в процесі консультацій на пропозицію митного органу декларант не надав додатково витребуваних документів, які підтвердили б задекларовану вартість, митний орган визначив таку самостійно, шляхом прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості. Представник відповідача у відзиві стверджує, що митний орган послідовно намагався застосовувати методи визначення митної вартості, а фактично вдалося застосувати лише шостий (резервний) метод.

09.04.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив.

10.04.2020 року від представника відповідача 2 засобами поштового зв`язку надійшов до суду повторно відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 07.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив.

Відповідач 1 явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Жодних заяв чи клопотань від відповідача 1 до суду не надходило; правом на подання відзиву на позовну заяву останній також не скористався.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні проти позову заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позову, надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзивах на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 2, розглянувши доводи та заперечення учасників справи, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у листопаді 2019 року позивачем було придбано у Республіці Польща у фірми ACONTO EDWARD ZBANSKI (WOSKRZENICE MALE 74, 21-500 BIALA PODLASKA Poland) транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 3008, VIN-код НОМЕР_1 , що підтверджується рахунком-фактурою (інвойс) ПДВ-Маржа №Інвойс Експорт ПДВ 0% 592/2019 від 28.11.2019 року. Вказаний транспортний засіб придбано за ціною 27100,00 польських злотих.

Довіреністю від 21.11.2019 року (НОВ 533161) ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси у відповідних органах та установах з питань перевезення на територію України, сертифікації, розмитнення та постановки на облік автомобіля марки PEUGEOT 3008, 2016 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , для чого доручив йому подавати та одержувати від свого ( ОСОБА_1 ) імені заяви, довідки і документи, сплачувати необхідні платежі і збори, підписуватися за нього, привезти автомобіль на територію України, розмитнити автомобіль на ім`я позивача, перевозити автомобіль до місцезнаходження відповідних органів, доставити автомобіль до місця призначення, зареєструвати автомобіль в територіальних органах з надання послуг МВС, одержати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, бути представником в територіальних органах з надання послуг МВС, митних і страхових органах, органах сертифікації.

Відповідно до даного рахунку-фактури позивач сплатив кошти в сумі 27100,00 польських злотих на рахунок продавця - польської фірми AKONTO EDWARD ZBANSKI (WOSKRZENICE MALE 74, 21-500 BIALA PODLASKA, Poland), що підтверджується документом - «КР ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОПЛАТИ» (DOWOD WPLATY) №592/2019 від 28.11.2019 року на суму 27100,00 польських злотих.

Як вбачається, згідно наданих фірмою-продавцем документів, даний транспортний засіб цією фірмою був придбаний на автоаукціоні (фірма ARVAL TRADING BNP PARIBAS GROUP, La Ravoire, Batiment A, 74371 Metz Tessy, France), що підтверджується копією рахунку (інвойсу) від 22.10.19 номер FR238657 на суму 6 137,00 евро та адміністративні витрати на суму 125 евро, а також витягом з сайту автоаукціону ARVAL TRADING MotorTrade (La Ravoire, Batiment A, 74371 Metz Tessy, France) з докладною інформацією про відомості автомобіля: ціна - 6,137 євро; марка PEUGEOT модель 3008: НОМЕР_2 -код НОМЕР_3 ; пробіг - НОМЕР_4 км, номер автомобіля НОМЕР_5 та інша додаткова інформація.

Придбання автомобіля польською фірмою EDWARD ZBANSKI, окрім іншого, підтверджується банківським документом від 12.11.2019 року, виданим польським банком Santander на суму 18479,00 євро, оскільки така сума перерахованих коштів на рахунок отримувача - ARVAL TRADING Motor Trade (La Ravoire, Batiment A, 74371 Metz Tessy, France) здійснювалась також і за інші автомобілі. Водночас, суд зауважує, що ідентифікацію оплати саме за автомобіль марки PEUGEOT, модель 3008 видається за можливе простежити в графі Tytul, в якій зазначено реєстраційний номер автомобіля - НОМЕР_5 .

Більше того, вартість придбання вказаного автомобіля підтверджується документом Підтвердження вивозу (POTWIERDZENIE WYWOZU (ІЕ599) №19 НОМЕР_6 -2470461 від 30.11.2019 року з детальним описом про товар та його вартість.

30.11.2019 року була оформлена експортна декларація (MRN) №19PL301010E0998389, на вивезення з Європейського Союзу транспортного засобу марки PEUGEOT, модель 3008, VIN-код НОМЕР_3 , в якій вказано вартість - 27100.00.

У подальшому, декларантом було подано до митного контролю Івано-Франківської митниці ДФС митну декларацію №UA206010/2019/427103 від 03.12.2019 на товар - «Легковий автомобіль, вживаний, марки PEUGEOT модель 3008, номера кузова НОМЕР_1 , тип двигуна - дизель, об`єм двигуна 1560 см3, потужність двигуна 88 кВт, номер двигуна - немає даних, календарний рік виготовлення - 201, модельний рік виготовлення - 2016, колісна формула 4x2, у якій зазначив митну вартість 27100,00 польських злотих у гривнях, по курсу НБУ. Сума податків, що підлягали до сплати становила 60172,49,94 грн., що відображено у графі 47 та графі В вказаної митної декларації.

До митної декларації декларантом додано, зокрема: -рахунок-факту (інвойс) (Commercial invoice) №592/2019 від 28.11.2019 року; -декларацію про походження товару (Declaration of original) №0380 від 28.11.2019 року; -акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA20903/2019/102234 від 02.12.2019 року; -свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_7 від 13.09.2016 року; - паспорт громадянина України; -інші некласифіковані документи довіреність; -копію митної декларації країни відправлення №19PL301010 Е0998389 від 30.11.2019 року.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач 1 надіслав декларанту повідомлення про початок консультації з митним органом, згідно з частиною другою статті 264, п.3 частини першої статті 266 Митного кодексу України (2012) та п.2.2 розділу II Порядку виконання митих формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року №631, про необхідність надання оригіналів та/або копії документів, зазначених в гр.44 МД (ПІБ особи, що зробила повідомлення - ОСОБА_3 ) й повідомлення про початок митної консультації, з вимогою, відповідно до ч.3 ст.53 МК України подати документи для підтвердження заявленої митної вартості: - якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; відповідно до ч.3 ст.53 МК України, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів зобов`язані надати (за наявності) додаткові документи (ПІБ особи, що зробила повідомлення - ОСОБА_4 ).

04.12.2019 року декларантом було надіслано на запити відповідача 1 повідомлення, до якого згідно ч.2 ст.53 МК України, надав декларацію країни відправлення, рахунок-фактуру, квитанцію про оплату готівкою, що підтверджують вартість даного транспортного засобу. У повідомленні також позивач вказав, що інші платіжні та бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару надати немає можливості й надані не будуть та просив прийняти відповідне рішення.

Однак, 04.12.2019 року Івано-Франківською митницею ДФС було прийнято рішення про коригування митної вартості №UA206000/2019/000906/2 (надалі по тексту - рішення про коригування), яким визначено вартість імпортованого транспортного засобу ОСОБА_1 як 55626,00 польських злотих за 6 (резервним) методом митної вартості.

У графі 33 рішення про коригування, що містить назву «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» відповідач 1 зазначив - «Митна вартість товару визначена за резервним методом (ст.64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням банківських та/або платіжних документів за імпортований товар, відповідно до ч.2 ст.53 МК України з можливістю ідентифікації зовнішньоекономічної операції. 2-5 методи визначення митної вартості (ст.59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Джерело інформації: МД від 13.08.2019 року №UA805180/2019/22542. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 частини другої ст.55 Главою 4 Митного кодексу України».

Разом з тим, посадовою особою Львівської митниці ДФС, під час проведення митного огляду транспортного засобу, у пункті пропуску на кордоні, у графі «Наявні пошкодження, ознаки експлуатації» додаткового аркуша до Акту про проведення митного огляду товарів від 02.12.2019 року №UA20903/2019/102234 зазначено: «Пошкодження: царапини ЛФП, забруднено та пошкоджено салон та сидіння». Зазначена інформація завірена особистим митним забезпеченням інспектора Львівської митниці ДФС, який безпосередньо здійснював митні формальності у відповідності до статті 338 Митного кодексу України.

На підставі рішення про коригування, Івано-Франківською митницею ДФС видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №206000/2019/00906 (надалі по тексту - картка відмови). У картці відмови зазначено причини відмови у митному оформленні (випуску) товарів - «Митна вартість товару визначена за резервним методом (ст. 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований у зв`язку з ненаданням банківських та/або платіжних документів за імпортований товар відповідно до ч.2 ст.53 МК України з можливістю ідентифікації зовнішньоекономічної операції. 2-5 методи визначення митної вартості (ст.ст.59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Джерело інформації: МД від 13.08.2019 року №UA805180/2019/22542. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 частини другої ст.55 Главою 4 Митного кодексу України».

05.12.2019 року ОСОБА_1 подав заяву на ім`я начальника Івано-Франківської митниці ДФС, у якій просив скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року UA 206000/2019/000906 від 04.12.2019 року. До заяви позивач додав копії документів, на підставі яких був придбаний автомобіль та додатково надав митну декларацію, згідно якої було здійснено митне оформлення аналогічного транспортного засобу, у відповідності до заявленої ціни 28000 польських злотих.

05.12.2019 року позивач також подав до Івано-Франківської митниці ДФС скаргу щодо неправомірних дій працівника Івано-Франківської митниці ДФС ОСОБА_4 по розмитненню транспортного засобу, позаяк всі документи, які передбачені законодавством були подані агентом з митного оформлення при поданні декларації.

На звернення від 05.12.2019 року ОСОБА_1 отримав відповідь №1632/10/09-70-19-30 від 10.12.2019 року, в якій було вказано, що для вирішення питання по суті йому необхідно звернутися до Галицької митниці Держмитслужби.

11.12.2019 року позивач отримав відповідь №1640/10/09/-70-19-25, в якому було зазначено, що відповідно до ч.2 ст.53 МК України, одним із основних документів, що підтверджує митну вартість, серед інших, є «якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару». Даний документ не був наданий до митного оформлення, та, що ОСОБА_1 не було надано одного з основних документів - документу, який підтверджує факт сплати за товар з можливістю ідентифікації зовнішньоекономічної операції.

23.12.2019 року позивач, враховуючи лист Івано-Франківської митниці ДФС №1632/10/09-70-19-30 від 10.12.2019 року, звернувся із заявою про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906 від 04.12.2019 року до Галицької митниці Держмитслужби, в якій зазначив перелік документів, які було подано до митного оформлення.

Листом-відповіддю №74-08-15/1-12/298 Галицька митниця Держмитслужби повідомила ОСОБА_1 , що за МД №UA206010/2019/427103 від 03.12.2019 року індикатор ризику, визначений на рівні нижньої межі діапазону вартості транспортних засобів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваному транспортному засобу в країні експорту, з вирахуванням із такої вартості сум податків, що підлягають поверненню у країні експорту у зв`язку з вивезенням (експортом) таких транспортних засобів, склав 12800 євро, що перевищувало заявлену фактурну вартість (27100,00 PLN). Відповідно до вимог Тимчасового порядку, якщо заявлена фактурна вартість оцінюваного транспортного засобу є меншою від встановленого індикатора ризику, для такого транспортного засобу проводиться перевірка достовірності заявленої фактурної вартості такого транспортного засобу. До митного оформлення подано фактуру №592/2019 від 28.11.2019, видану юридичною особою, в якій зазначено, що оплата здійснювалася готівкою. Однак, сума оплати (27100,00 польських злотих) перевищує дозволену межу розрахунків готівкою для підприємств (15000 злотих, відповідно до нормативного регулювання RP Dz.U. 2018 poz. 646 Ustawa z dnia 6 marca 2018 r. - Prawo przedsiebiorcow).

В оскаржуваному рішенні митний орган фактично не визнав заявлену декларантом митну вартість товару за ціною щодо товарів, які ввозяться на митну територію України, оскільки декларант не надав усіх документів, які б могли підтвердити вартість товару, а саме: банківських та/або платіжних документів за імпортований товар.

З наведеного слідує, що відповідач поставив під сумнів митну вартість товару у зв`язку із відсутністю банківських документів, що підтверджують оплату товару.

Позивач, не погоджуючись із рішеннями Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів та Галицької митниці Держмитслужби про розгляд скарги, оскаржив такі до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з ч.1 ст.248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Зі змісту ст.49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З огляду на положення ч.1 ст.52 Митного кодексу України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

На підставі ч.1 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 1 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1)основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2)другорядні: а)за ціною договору щодо ідентичних товарів; б)за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в)на основі віднімання вартості; г)на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ)резервний.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.57 Митного кодексу України, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Згідно з ч.2 ст.54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3)рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4)якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5)за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6)транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7)ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8)якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з ч.3 ст.53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1)договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2)рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3)рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5)ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6)каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7)копію митної декларації країни відправлення; 8)висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до ч.5 ст.53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу зазначених норм суд дійшов висновку, що право митного органу щодо витребування від декларанта додаткових документів виникає у випадку встановлення ним обставин, які свідчать про наявність розбіжностей у документах підтверджуючих митну вартість товарів, перелік яких визначено ч.2 ст.53 Митного кодексу України, а також ознак підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

За змістом п.2 ч.6 ст.54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, серед іншого, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, суд наголошує, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть, у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно із частиною сьомою статті 58 МК України, платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).

Водночас, матеріалами справи підтверджується, що до митної декларації декларантом до митного контролю подавалися документи - інвойс фактура ПДВ-МАРЖА №ІНВОЙС ЕКСПОРТ ПДВ 0% 592/2019 від 28.11.2019 року, в якому вказано вартість зазначеного транспортного засобу в сумі 27100,00 польських злотих сплачено готівкою та «КР ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОПЛАТИ» (DOWOD WPLATY) №592/2019 від 28.11.2019 року на суму 27100,00 польських злотих, що підтверджує факт оплати. Ці документи і є «інші документи, що засвідчують оплату позивачем за ввезений на митну територію України товар», які митний орган витребовував як додаткові й такі були надані декларантом дл митного оформлення.

Таким чином, суд вважає, що у відповідача не було обґрунтованих підстав вважати, що декларантом заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товару, у тому числі неправильне визначення митної вартості задекларованого товару.

Принагідно суд зауважує, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду зазначеною в постанові від 23.07.2019 року у справі №1140/3242/18 (провадження №К/9901/15046/19).

Критично оцінюючи посилання відповідача 2 у відзиві на позовну заяву на те, що поданий інвойс містить написи - «оriginal/коріа, обидва перекреслені», суд зауважує, що це не може слугувати підставою для прийняття оскаржуваного рішення та коригування митної вартості товару.

Щодо того, що витрати на перевезення повинні включатися до ціни товару, чого не було здійснено позивачем, то суд наголошує, що митний орган мав змогу витребувати зазначені документи в декларанта, зазначивши таке у повідомленні декларанту, однак не зробив цього, що стверджується скріншотом повідомлення декларанту.

Також суд звертає увагу, що додаткові документи, зокрема, транспортні (перевізні) та страхові документи, мають бути надані, якщо за умовами поставки покупець має нести витрати на транспортування та страхування, але вони не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

Судом встановлено, що страхування автомобіля не здійснювалося; відомості про те, що таке за умовами купівлі-продажу повинне було здійснюватися за рахунок позивача з жодних документів не випливає.

Крім того, також встановлено, що транспортування придбаного автомобіля (перевезення) не здійснювалося. На думку суду, витрати на транспортування та витрати, пов`язані із експлуатацією автомобіля, мають різний зміст. У зв`язку із цим додаткові витрати позивач не поніс.

Таким чином, з поданих при митному оформленні документів не вбачається, що позивач поніс (чи повинен понести) витрати, що можуть бути включені до митної вартості імпортованого товару, що визначені частиною десятою статті 58 МК України.

Окрім того, митний орган у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскільки купівля транспортного засобу здійснювалась через юридичну особу (згідно фактури №592/2019 від 28.11.2019 року), тому проведення усіх банківських операцій здійснюється через фінансову установу, яка володіє відповідною ліцензією на певних вид банківських послуг, а подана до митного оформлення рахунок-фактура (інвойс (Commercial invoice) №592/2019 від 28.11.2019 року не підтверджує факт купівлі транспортного засобу.

Таке твердження митного органу, на переконання суду, є припущенням й воно не містить посилань на жодний нормативно-правовий акт у підтвердження цьому, а декларантом, як з`ясовано у ході розгляду справи, були надані усі документи, які були у нього, що підтверджують факт сплати за транспортний засіб. Так, до митного оформлення та згодом на вимогу митного органу було подано: доказ сплати «КР ПІДТВЕРДЖЕННЯ ОПЛАТИ» (DOWOD WPLATY) №592/2019 від 28.1 1.2019 року на суму 27100.00; рахунок (інвойс) номер FR238657 від 28.11.2019 року. Отже, суд констатує, що декларантом подавався достатній перелік документів, що підтверджував факт сплати товару покупцем.

Критично оцінюючи також доводи відповідача 2 з приводу того, що на вимогу митного органу позивачем було надано декларацію країни відправлення; інвойс №FR238657 від 22.10.2019 року; документ «DOWOD WPLATY» №592/2019 від 28.11.2019 року; при цьому відповідно до інвойсу №FR238657 від 22.10.2019 року, автомобіль був проданий фірмою ARVAL TRADING фірмі Edward (Польща) за ціною 6262 євро, однак від торгових операцій між фірмами продавець не отримав жодного прибутку від продажу, суд зазначає, що такі висновки митного органу жодним чином не можуть слугувати приводом для підвищення митної вартості товару та винесення оскаржуваного рішення. При цьому, суд зауважує, що сторони зовнішньоекономічної операції здійснюють підприємницьку діяльність на власний ризик і згідно особистих переконань отримання прибутку, а митний орган не повинен втручатися у підприємницьку діяльність в контексті розміру отримання прибутку.

Посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів не має жодного правового значення, оскільки в даному випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Тож, на переконання суду, неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Суд не заперечує права органу доходів і зборів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів (частина п`ята статті 54 МК України), проте вважає, що при цьому він має довести підстави застосування норм частини третьої статті 53 МК України: наявність розбіжностей у поданих декларантом документах, ознаки підробки або відсутність усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини п`ятої статті 58 МК України, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відтак, згідно із статтею 55 МК України, орган доходів і зборів має право здійснювати коригування митної вартості товару, заявленої декларантом, за відповідних умов, зокрема, якщо ним у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

1)витрати, понесені покупцем:

а)комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів;

б)вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідними товарами;

в)вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;

2)належним чином розподілена вартість нижчезазначених товарів та послуг, якщо вони поставляються прямо чи опосередковано покупцем безоплатно або за зниженими цінами для використання у зв`язку з виробництвом та продажем на експорт в Україну оцінюваних товарів, якщо така вартість не включена до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:

а)сировини, матеріалів, деталей, напівфабрикатів, комплектувальних виробів тощо, які увійшли до складу оцінюваних товарів;

б)інструментів, штампів, шаблонів та аналогічних предметів, використаних у процесі виробництва оцінюваних товарів;

в)матеріалів, витрачених у процесі виробництва оцінюваних товарів (мастильні матеріали, паливо тощо);

г)інженерних та дослідно-конструкторських робіт, дизайну, художнього оформлення, ескізів та креслень, виконаних за межами України і безпосередньо необхідних для виробництва оцінюваних товарів;

з)роялті та інші ліцензійні платежі, що стосуються оцінюваних товарів та які покупець повинен сплачувати прямо чи опосередковано як умову продажу оцінюваних товарів, якщо такі платежі не включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті.

4)відповідна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу товарів, що оцінюються, їх використання або розпорядження ними на митній території України, яка прямо чи опосередковано йде на користь продавця;

5)витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

6)витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;

7)витрати на страхування цих товарів.

Разом з тим, в спірному рішенні про коригування митної вартості відповідач не вказав на неправильність проведеного розрахунку митної вартості, зазначеної у митній декларації; не зазначив які саме відомості відсутні/не піддаються обчисленню у поданих декларантом документах; які саме складові митної вартості не підтверджені документально.

Наведене дає підстави для висновку, що сумніви відповідача щодо складових митної вартості імпортованого товару ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.

Враховуючи наведені мотиви, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим. Суд вважає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які не мали розбіжностей, ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні й достовірні дані, що піддавалися обчисленню, підтверджували усі заявлені складові митної вартості імпортованого товару. Відтак, висновки Івано-Франківської митниці ДФС про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом є хибними.

За змістом пункту 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

Суд погоджується, що наявність у митного органу інформації про ціну подібних чи аналогічних товарів може призвести до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів та ініціювання повної її перевірки, але така інформація аж ніяк не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Згідно із пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України, на підставі якого відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу. За правилами частини третьої, восьмої згаданої статті кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина четверта статті 57 МК України).

На підставі системного аналізу вказаних законодавчих положень суд дійшов висновку, що, виходячи з принципу послідовності, передбаченого статтею 57 МК України, відповідач при виборі методу визначення митної вартості повинен проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. При цьому, застосування резервного методу відповідно до вимог, встановлених статтею 64 МК України, можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх п`яти.

Разом з тим, доказів того, що відповідач провів необхідну консультацію у належний спосіб матеріли справи не містять. Саме лише посилання на проведення консультації не можна вважати таким, що відповідає нормам закону.

Згідно із пунктом 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598, у рішенні вказується про проведення процедури консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору методів визначення митної вартості товарів відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу. Результати проведеної консультації, а також причини, через які не можуть бути застосовані методи визначення митної вартості товарів за ціною договору щодо ідентичних, подібних (аналогічних) товарів (наприклад, відсутня інформація щодо вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів); посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906/2, у ньому зазначено лише про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим. Доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем суду не надано.

Відтак, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Тож, щодо доводів митного органу на підтвердження правомірності коригування митної вартості автомобіля суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях (ч. 2 ст.64 МКУ).

Як вже встановлено судом та вбачається з графи 33 рішення про коригування митної вартості, відповідач, приймаючи рішення використав інформацію зазначену у декларації/МД №UA805180/2019/22542 від 13.08.2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

В даному випадку, використання інформації, зазначеній у декларації №UA805180/2019/22542 від 13.08.2020 року не можливе, у зв`язку з тим, що відповідач 1 не надав її на вимогу суду.

Загалом, суд зауважує, що різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 року у справі №805/2713/16-а.

Таким чином, вищенаведене не дає підстав вважати спірне рішення відповідача про коригування митної вартості товарів обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

В адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення; відповідно рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Суд вважає, що відповідачем 1 не обґрунтовано ціну, яка визначена ним у розмірі 55626,00 польських злотих внаслідок проведеного коригування митної вартості за резервним методом; відповідач не довів того, що товар за такою митною вартістю дійсно був увезений до України.

Частиною 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1)на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2)з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4)безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6)розсудливо; 7)з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9)з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар.45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар.53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар.43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Таким чином, відповідач 1, здійснюючи коригування митної вартості автомобіля, діяв не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправним рішення Галицької митниці Держмитслужби від 08.01.2020 року №74-08-15/1-12/298 про відмову у скасуванні рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906/2, то суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами п.8 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Разом з тим, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи, шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Суд відзначає, що оскарження рішення контролюючого органу до органу вищого рівня є лише процедурою адміністративного оскарження, можливістю досудового врегулювання спору.

Зі змісту оскаржуваного рішення, як уже зазначалося вище, вбачається, що відповідачем 2 рішення від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906/2 не скасоване, позаяк прийняте (на переконання митного органу) з дотриманням вимог чинного законодавства.

Отже, вказане рішення саме по собі не є юридично значимим для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача, шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, відтак, рішення Галицької митниці Держмитслужби від 08.01.2020 року №74-08-15/1-12/298 безпосередньо не порушує права та інтереси позивача, з огляду на що, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Тож, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем у даній справі, підлягають відшкодуванню в сумі 1751,87 грн., пропорційно розміру задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської митниці ДФС.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 134, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС, Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування рішень задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Івано-Франківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 04.12.2019 року №UA206000/2019/000906/2.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Івано-Франківської митниці ДФС (76010, м.Івано-Франківськ, вул.Короля Данила, 20; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_8 ) витрати по сплаті судового збору у сумі 1751 (одна тисяча сімсот п`ятдесят одна) грн. 87 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 11.06.2020 року.