Справа № 420/6153/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6153/19
Головуючий в 1 інстанції: Юхтенко Л.Р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Єщенка О.В., Танасогло Т.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені пропуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив визнати протиправним та скасувати рішення Про коригування митної вартості товарів №UA500000/2019/000418/2 від 23 липня 2019 року та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені пропуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2019/01041 від 23 липня 2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена за товар, у зв`язку із чим, відповідачем прийнято оскаржуване рішення.

Так, позивач вважає, що наданими позивачем документами підтверджується, що визначена позивачем у митній декларації митна вартість транспортного засобу базується на об`єктивних, документально підтверджених даних і піддається обчисленню.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 30 січня 2020 року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці ДФС Про коригування митної вартості товарів від 23 липня 2019 року №UA500000/2019/000418/2.

Визнано протиправним та скасовано картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені пропуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці ДФС від 23 липня 2019 року №UA500650/2019/01041.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2217,24 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність розбіжностей у поданих позивачем документів для визначення митної вартості товару, ознак підробки або відсутність відомостей, які підтверджують числові значення складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

До П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив позивача на зазначену апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення,а рішення суду першої інстанції - без змін.

В судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому суд, відповідно до вимог ч.2 ст.311 КАС України, вважає можливим розглянути справу у порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги Одеської митниці Держмитслужби, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 26 квітня 2019 року ОСОБА_1 придбано на аукціоні в США автомобіль марки SUBARU, модель FORESTER, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , за 10 200 дол. США, що підтверджується відеозаписом та інвойсом (рахунок-фактура) № UA494172 від 26.04.2019 року (а.с.20).

03 травня 2019 року позивачем був здійснений SWIFT- переказ грошових коштів на користь фірми INTERTRADE INC. у розмірі 5400 дол. США та 6900 дол. США, що підтверджується випискою ПРИВАТБАНК від 03 травня 2019 року (а.с.21-22).

Суд встановив, що 27 травня 2019 року автомобіль було відвантажено до міста Одеса, що підтверджується коносаментом №MEDUBK068238 від 27.05.2019 року (а.с. 23-24).

Матеріалами справи підтверджено, що 27 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ Веданта-Імпорт укладено договір доручення №2126, відповідно до якого митним брокером 23.07.2019 року подано на м/п Одеса-порт митну декларацію за №UА500650/2019/035172, до якої додавалися усі необхідні документи для підтвердження ціни товару.

Митна вартість товару за вказаною декларацією була визначена позивачем із застосуванням основного методу - за ціною договору (контракту).

До декларації № №UА500650/2019/035172 представником позивача були подані такі документи:

- рахунок-фактуру (інвойс) № UA494172 від 26.04.2019 року (а.с. 20);

- коносамент №MEDUBK068238 від 27.05.2019 року(а.с. 23);

- домашній коносамент №19093452 від 16.05.2019 року (а.с.24);

- навантажувальний документ №37011 від 03.07.2019 року(а.с.25);

-декларація про походження товару №UA494172 від 26.04.2019 року, переклад яких на українську мову надано суду (а.с. 93-99);

- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA500650/2019/035172 від 23.07.2019 року;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 12.04.2019 року;

- висновок про якісні характеристики товарів №47/34 від 15.07.2019 року;

- договір про надання послуг митного брокера №2126 від 27.06.2019 року (а.с.27-28);

- висновок про походження товару №47/34 від 15.07.2019 року;

- паспорт позивача № НОМЕР_3 від 07.12.2005 року(а.с.31);

- акт про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 10.07.2019 року (а.с.32);

- довідка №2019-27648 від 15.07.2019 року (а.с.29);

- інформація по Т ОСОБА_2 від 15.07.2019 року;

- платіжні доручення, що підтверджують сплату митних та інших платежів №МАВ 1918701 та №МАВ 1918731 від 15.07.2019 року.

При перевірці правильності визначення митної вартості товару, згідно з вимог ст. 53 Митного кодексу України, орган доходів і зборів дійшов висновку, що надані до митного оформлення документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а саме: згідно з п. 2 ст. 53 МК України, якщо рахунок сплачено декларантом для підтвердження митної вартості банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Згідно з ст. 368 МК України, при визначенні його фактурної вартості товарів, які переміщується у несупроводжувальному багажі та вантажному відправленню, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання митного кордону України. Зазначені документи до митного оформлення не надано.

У зв`язку з зазначеним, декларанту запропоновано надати протягом 10 календарних днів:

- банківські платіжні документи, які стосуються сплати фактурної вартості перевезення, транспортно-експедиторських та інших послуг за межами митної території України;

- калькуляцію транспортних витрат за межами митної території України з урахуванням фрахту вартості та інших складових вартості транспортування транспортного засобу, що декларується у томі числі територією країни експортера;

- копію митної декларації країни відправлення.

Якщо здійснювалось страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Крім того, у відповідача наявна інформація щодо вищої митної вартості подібного товару на рівні 16250 дол. США за шт., що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення декларантом митної вартості товару.

Також відповідачем повідомлено позивача про неможливість застосування методу визначення митної вартості за ціною ідентичних товарів, а також методу на основі віднімання (додавання) вартості, митну вартість визначено із застосуванням резервного методу згідно з наявною у відповідача інформацією.

У зв`язку з тим, відповідачем прийнято картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені пропуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 23 липня 2019 року №UA500650/2019/01041 та рішення Про коригування митної вартості товарів від 23 липня 2019 року №UA500000/2019/000418/2 (а.с. 16, 17).

Не погоджуючись з наведеними рішеннями митниці ДФС, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.

При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України).

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Статтями 57, 58 МК України визначено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.

Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття став висновок митного органу про те, що заявлені декларантом відомості про митну вартість та обраний метод її визначення не підтверджені документально, а саме платіжний документ, який підтверджує вартість товару - SWIFT не є банківським платіжним документом, відповідно до якого здійснюється оплата за товар.

Надаючи оцінку вищенаведеним доводам Митниці, покладеним в основу прийняття рішення про коригування митної вартості товарів UA500000/2019/000418/2 від 23 липня 2019 року, окружним встановлено, що позивач подав до Митниці для митного оформлення імпортованого товару всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 МК України, які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Між тим, апеляційний суд виходить із приписів ч. 4 ст. 58 МК України, відповідно до якої митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, переліку документів, наведеного в ч. 2 ст. 53 МК України, які декларант має надати для підтвердження митної вартості, зокрема, зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності, рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, тощо.

Вимоги до SWIFT-повідомлень встановлені в міжнародному стандарті затвердженому у ДСТУ ISO 15022-2:2004 «Цінні папери. Схема повідомлень. Словник полів даних. Частина 1. Правила та настанови щодо побудови полів даних і повідомлень», затверджені наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 15.11.2004 року № 258. Згідно цих стандартів мають бути обов`язково заповнені поля, а також обов`язково має бути зазначений код відправлення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач здійснив оплату за автомобіль SWIFT- переказ грошових коштів на користь фірми INTERTRADE INC. у розмірі 5400 дол. США та 6900 дол. США, у наданому електронному повідомленні зазначено дату операції, суму операції в доларах США та найменування банку відправника і банку отримувача, а чинним законодавством не передбачено проставлення банківської печатки на Swift повідомленні. (а.с. 20)

Про належність та достатність повідомлень системи SWIFT (Society for Worldwide Interbank Financial Telecommunications), як доказів здійснення операції з переведення іноземної валюти зазначив Верховний Суд у постанові від 27 червня 2019 року (справа №826/9719/16, провадження №К/9901/16498/18).

До того ж в матеріалах справи наявна виписка ПРИВАТБАНК від 03 травня 2019 року, в якій наведені всі вище перелічені реквізити за придбаний автомобіль (а.с.25).

Вартість придбаного автомобіля у сумі 10 200 дол. США підтверджено відеозаписом аукціону та інвойсом (рахунок-фактура) № UA494172 від 26.04.2019 року (а.с.20).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач здійснив оплату за автомобіль SWIFT- переказ грошових коштів на користь фірми INTERTRADE INC. у розмірі 5400 дол. США та 6900 дол. США, що підтверджується випискою ПРИВАТБАНК від 03 травня 2019 року, в якій наведені всі вище перелічені реквізити за придбаний автомобіль (а.с.25).

Стосовно питання надання документів щодо страхування та перевезення (фрахту) автомобіля до моменту перетину митного кордону України, представник позивача зазначив, що під час придбання даного автомобіля та його транспортування до митної території України, страхування автомобіля не здійснювалось за особистим волевиявленням позивача, оскільки відповідно до норм чинного законодавства України та ратифікованих нею міжнародно-правових угод, таке страхування не є обов`язковим, а тому зазначені документи відсутні у позивача, у зв`язку з чим не були надані до митного органу.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, декларант повинен подавати для підтвердження митної вартості товару, заявленої у декларації, і методу, обраного для її обчислення страхові документи, якщо здійснювалося страхування.

З огляду на те, що позивач довів, що таке страхування не здійснювалось, то й відсутність таких документів не може свідчити про сумнівність вартості товару за основним методом.

Також, представник позивача зазначив, що витрати, пов`язані із доставкою товару включені до вартості товару та відповідні документи надані митному органу.

На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що Митниця, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за резервним методом, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятого рішення.

На думку колегії суддів вартість автомобіля, виставленого на продаж в інтернет ресурсі не є належною оцінкою придбаного ОСОБА_1 на аукціоні в США пошкодженого автомобіля.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки окружного суду, що позивачем подано до Митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Натомість відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.

Апеляційна скарга зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду без змін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишенням без змін рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 139 КАС України апеляційний суд не здійснює зміну розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242, 308, 315, 316, 321, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення, а Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлені пропуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - без змін .

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: Т.М. Танасогло