Справа № 380/1705/20
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/1705/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого cудді Сакалоша В.М.,

секретаря судового засідання Гулкевича В.О.;

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Зубович Яворської О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ліквідатора Закритого акціонерного товариства «Завод комунального транспорту» Надвонка Андрія Богдановича про визнання неправомірними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач), в якій позивач просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 без урахування заробітної плати за період з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту» код 32483661 неправомірними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати заробітну плату згідно вказаних сум за період з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту» код 32483661;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії за віком з заробітної плати за період роботи з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту» код 32483661 з моменту призначення пенсії.

Ухвалою від 28.02.2020 суд відкрив провадження в адміністративній справі.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 16.02.2020 ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області, як одержувач пенсії за віком. 24.01.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив надати інформацію, яка стосувалася розбіжності в індивідуальних відомостях про застраховану особу, яку він отримав при здачі документів для оформлення пенсії та відомостями за 2015-2016 роки по ЗАТ «Завод комунального транспорту», оскільки в відомостях за 2015-2016 роки є відмітки щодо сплати страхових внесків, тоді як в відомостях за 2020 рік такі відмітки відсутні. З листа відповіді ГУ ПФУ у Львівській області позивач з`ясував, заробітна плата для обчислення його пенсії по ЗАТ «Завод комунального транспорту» за спірні періоди через непогашену заборгованість страхових внесків роботодавцем. Оскаржувані дії відповідача позивач вважає неправомірними , оскільки, на його переконання, заборгованість підприємства перед ГУ ПФУ у Львівській області по сплаті страхових внесків не може бути підставою для неврахування йому страхового стажу, адже із його заробітної плати суми цих внесків утримувалися.

Відповідач надав відзив на позов (вх.№ 16203 від 24.03.2020). На спростування позовних вимог зазначив, що враховуючи те, що у відповідності до індивідуальних відомостей про застраховану особу, підприємством ЗАТ «Завод комсунального транспорту» не було сплачено страхові внески за період з 01.09.2016 по 18.09.2009 відповідно, заробітна плата ОСОБА_1 за вказані періоди не може бути зарахована при обчисленні пенсії за віком. Тобто ГУ ПФУ у Львівській області позбавлене можливості самостійно, без сплати відповідних сум страхових внесків здійснити зарахування заробітної плати за спірний період.

ОСОБА_1 надав відповідь на відзив (вх. №17189 від 30.03.2020). Наголошує, що відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», саме підприємство несе відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків, зокрема щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Протокольною ухвалою від 21.05.2020, суддя задовольнив клопотання ГУ ПФУ у Львівській області та залучив до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ліквідатора ЗАТ «Завод комунального транспорту» ОСОБА_2 .

У судовому засіданні по розгляду справи позивач свої вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила з підстав викладених у відзиві, просила відмовити у його задоволенні.

Третя особа явку представника у судове засідання не забезпечила, була належним чином повідомлена про дату, час та місце його проведення. Клопотань по суті справи до суду не надходило.

З огляду на наведене підстав передбачених ст. 206, ст. 206, КАС України для відкладення розгляду справи судом не встановлено.

Заслухавши доводи сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 вид. 29.01.2020. На обліку у ГУ ПФУ у Львівській області перебуває з 16.02.2020.

24.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою з проханням надати інформацію яка стосується розбіжностей в індивідуальних відомостях про

застраховану особу, яку він отримав при здачі документів для оформлення пенсії. Зазначив що по запиту отримував відомості в 2015 і 2016 роках.

Також просив пояснити чому відсутня інформація, в індивідуальних відомостях про

застраховану особу за 2008 рік по ЗАТ «ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ», код 32483661.

Листом від 20.02.2020 №1300-0603-8/6551 ГУ ПФУ у Львівській області повідомило позивача, що станом на 01.02.2020 по ЗАТ «Завод комунального транспорту» наявна заборгованість зі сплати страхових внесків в сумі 5144,6 тис. грн.

Не погоджуючись з вищевикладеними обставинами ,позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір суд керувався наступним.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Згідно з нормами статей 14, 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків є страхувальники (роботодавці), які зобов`язані сплачувати страхові внески за застрахованих осіб (працівників) до органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано статтею 21 Закону №1058-IV. Як зазначено в частині другій цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки.

Частиною третьою статті 21 Закону №1058-IV визначено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків.

Нормами статті 106 Закону №1058-IV передбачена відповідальність страхувальників, серед іншого, за несплату або несвоєчасну сплату страхових внесків.

Крім того суд зазначає, що статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено що в індивідуальних відомостях про застраховану особу отриману 16,01,2020 року за 2006 рік по підприємству ЗАТ «ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ» код 32483661 - 9, 10, 11, 12 місяці в знаменнику - права частина (позначка про сплату страхових внесків) проставлено "Ні, а у відомостях від 07,12,2015 і 28,09,2016 роках стоїть "Так. Різниця для нарахування пенсії склала - 5271 гривню 04 копійки.

Також з індивідуальних відомостей про застраховану особу отриману позивачем 16.01.2020 року за 2007 рік по підприємству ЗАТ «ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ» код 32483661 вбачається, що з 1 по 12 місяці в знаменнику - права частина (позначка про сплату страхових внесків) проставлено "Ні, а у відомостях від 07,12,2015 і 28,09,2016 роках стоїть "Так. Різниця для нарахування пенсії склала - 7703 гривні 95 копійок.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу отриману 16,01,2020 року за 2009 рік, по підприємству ЗАТ «ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ» код 32483661, з 1 по 9 місяці з знаменнику - права частина (позначка про сплату страхових внесків) проставлено Ні, а у відомостях від 07,12,2015 і 28,09,2016 роках стоїть Так. Різниця для нарахування пенсії склала - 18073 гривні 11 копійок.

При цьому відсутня інформація, в індивідуальних відомостях про застраховану особу за 2008 рік по ЗАТ «ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ», код 32483661.

Суд зазначає, що статтею 62 Закону № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно запису в трудовій книжці, сторінки 44 47 (копія наявна в матеріалах справи), позивач працював по сумісництву на ЗАТ «ЗАВОД КОМУНАЛЬНОГО ТРАНСПОРТУ», отримував заробітну плату, сплачував податки, про що свідчать відомості з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплати доходів.

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем за спірний період ОСОБА_1 отримував заробітну плату з якої здійснювалися відповідні нарахування.

З цього приводу суд враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17). Суд касаційної інстанції при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

З огляду на наведене ГУ ПФУ у Львівській області протиправно не врахувало при обчисленні пенсії позивача заробітну плати за період з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту».

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9 ) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що є підстави зобов`язати ГУ ПФУ у Львівській області врахувати заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту» при нарахуванні пенсії.

Щодо решти вимог то в цій частині позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Право на захист це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: "Права і свободи людини і громадянина захищаються судом" (ст. 55 Конституції України).

Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Отже, вимога в частині зобов`язання здійснити перерахунок та виплату недоотриманої пенсії за віком з заробітної плати за період роботи з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р., на переконання суду, є передчасною, адже спір в цій частині фактично не існує, оскільки відповідний перерахунок з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні, та наслідком якого є здійснення виплати, ще не проведено.

Щодо вимоги в частині зарахувати заробітну плату згідно вказаних сум, то враховуючи те, що судом не вирішувалось питання про стягнення конкретно визначеного розміру суми пенсії, а лише вирішувалось питання щодо зобов`язання вчинити дії по врахуванню заробітної плати про нарахуванні пенсії, така вимога не підлягає задоволенню.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про підставність та обґрунтованість позовних вимог в частині.

Судові витрати з сторін відповідно до ст. 139 КАС України не стягуються.

Керуючись ст. ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 без урахування заробітної плати за період з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту» код 32483661 неправомірними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області врахувати заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.09.2006 р. по 18.09.2009 р. включно по підприємству ЗАТ «Завод комунального транспорту» код 32483661 при нарахуванні пенсії.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.06.2020.

Суддя В.М. Сакалош