Справа № 640/16898/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Київ № 640/16898/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доКиївського міського голови Кличка Віталія Володимировича
провизнання протиправним та скасування розпорядження,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича (відповідач), в якому просить суд:

- визнати розпорядження Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича №637 від 24.07.2019 року - протиправним;

- скасувати розпорядження Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича №637 від 24.07.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.09.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №640/16898/19.

На обґрунтування позовних вимог позивач вказує на протиправність спірного розпорядження, прийнятого в порушення статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та частини четвертої статті 25 Регламенту Київської міської ради. Як зазначає позивач, такі дії Київського міського голови щодо не скликання пленарного засідання сесії Київської міської ради понад три місяці зачіпають права та інтереси позивача щодо можливості отримати у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва.

Поряд з позовною заявою, представником позивача подане клопотання про вихід судом за межі позовних вимог та встановлення судового контролю, в якому просить суд:

- вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Київського міського голову Кличка В.В. скликати пленарне засідання сесії Київради;

- зобов`язати Київського міського голову Кличка В.В. подати звіт про виконання судового рішення по даній справі.

Відповідачем подано відзив на позов, згідно змісту якого відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Як зазначає відповідач, пленарні засідання не відбулись не через неправомірні дії чи бездіяльність Київського міського голови, а через не бажання депутатів Київської міської ради брати участь у пленарних засіданнях. Також, на думку відповідача, позивач не надав доказів дійсного (фактичного) порушення або реальної можливості порушення таких прав внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, розпорядженням Київського міського голови від 17.05.2019 №429 «Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання» скликано ІХ сесію Київської міської ради VІІІ скликання, перше пленарне засідання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання призначено на 30 травня 2019 року.

Розпорядженням Київського міського голови від 28.05.2019 №458 «Про внесення змін до розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 «Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання» внесено зміни до розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 «Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання», а саме: у другому пункті цифри та слова « 30 травня 2019 року» змінено цифрами та словами « 20 червня 2019 року».

Розпорядженням Київського міського голови від 14.06.2019 №528 «Про внесення змін до розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 «Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання» внесено зміни до розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 «Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання», а саме: у другому пункті цифри та слова « 20 червня 2019 року» змінено цифрами та словами « 25 липня 2019 року».

Розпорядження Київського міського голови від 24.07.2019 №637 «Про скасування розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 ««Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання» (зі змінами)» скасовано розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 ««Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання» (зі змінами).

Як зазначає позивач, що не спростовується відповідачем, на черговому пленарному засіданні сесії Київської міської ради, що мало відбутися 30.05.2019, повинен був розглядатися проект рішення 19988 (кадастрова справа А-26545) про передачу позивачу у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до статті 7 Конституції України, в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно частини 4 статті 141 Конституції України статус голів, депутатів і виконавчих органів ради та їхні повноваження, порядок утворення. реорганізації, ліквідації визначаються законом.

За змістом частини 1 статті 140 Конституції України, місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Системний аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що місцеве самоврядування повинно здійснюватись відповідно до вимог Конституції України та законів України, має на меті вирішення питань місцевого значення, що є правом територіальної громади.

Згідно пункту 8 частини 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

Відповідно до положень частини 1 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до положень частини 4 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць (частина 5 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Частиною 6 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що у разі немотивованої відмови сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті, районної, обласної ради або неможливості його скликати сесію ради сесія скликається: сільської, селищної, міської ради - секретарем сільської, селищної, міської ради; районної у місті, районної, обласної ради - відповідно заступником голови районної у місті, районної ради чи першим заступником, заступником голови обласної ради.

У цих випадках сесія скликається:

- якщо сесія не скликається сільським, селищним, міським головою (головою районної у місті, районної, обласної ради) у строки, передбачені цим Законом;

- якщо сільський, селищний. міський голова (голова районної у місті, районної, обласної ради) без поважних причин не скликав сесію у двотижневий строк після настання умов, передбачених частиною сьомою цієї статті.

Згідно з положеннями частини 7 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сесія сільської, селищної, міської, районної у місті ради повинна бути також скликана за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, а сесія районної, обласної ради - також за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу відповідної ради або голови відповідної місцевої державної адміністрації.

Сесія ради скликається для розгляду електронної петиції, що набрала необхідну кількість підписів, протягом строку, встановленого для її розгляду (частина 8 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

У разі якщо посадові особи, зазначені у частинах четвертій та шостій цієї статті, у двотижневий строк не скликають сесію на вимогу суб`єктів, зазначених у частині сьомій цієї статті, або у разі якщо такі посади є вакантними сесія може бути скликана депутатами відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради, або постійною комісією ради (частина 9 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради (частина 10 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними: комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Пропозиції щодо прийняття рішень, які відповідно до закону є регуляторними актами, вносяться з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» (частина 13 статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Порядок діяльності Київради, її органів, секретаріату Київради та його посадових осіб, депутатів Київради, порядок скликання сесій та призначення пленарних засідань Київради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття Київрадою рішень, порядок формування і організації роботи постійних та тимчасових контрольних комісій, а також участі депутатських фракцій у роботі Київради встановлено Регламентом Київської міської ради, затвердженим рішенням Київської міської ради від 07.07.2016 № 579/579 (далі також - Регламент).

Згідно частини 1 статті 4 Регламенту Київський міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста Києва і здійснює повноваження відповідно до Конституції України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про столицю України - місто-герой Київ" та інших законів України.

У відповідності до статті 3 Регламенту Київський міський голова в межах, визначених чинним законодавством України: скликає сесії та призначає пленарні засідання Київради, скликає та веде засідання Президії Київради та засідання Погоджувальної ради, вносить пропозиції, формує порядок денний пленарних засідань Київради з урахуванням рекомендацій Президії Київради, головує на пленарних засіданнях Київради (пункт 6 статті 3); видає розпорядження у межах своїх повноважень (пункт 21 статті 3).

Порядок скликання сесії та призначення пленарних засідань Київради врегульовано статтею 25 Регламенту.

Частиною 1 статті 25 Регламенту передбачено Київрада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань Київради та засідань постійних комісій Київради.

Згідно частин 3-4 статті 25 Регламенту вбачається, скликання наступних сесій та призначення пленарних засідань здійснюється Київським міським головою.

Пленарні засідання Київради проводяться не рідше одного разу на місяць, як правило, в четвер. Розпорядження про проведення пленарного засідання доводиться до відома депутатів Київради і територіальної громади міста Києва шляхом публікації на офіційному веб-сайті Київради (www.kmr.gov.ua) не пізніше ніж за десять днів до дня пленарного засідання, а інформація про час і місце його проведення, проект порядку денного пленарного засідання і скан-копії оригіналів проектів рішень та інших документів, що мають розглядатись на відповідному пленарному засіданні, - шляхом публікації на офіційному веб-сайті Київради (www.kmr.gov.ua) не пізніше ніж за сім днів до дня пленарного засідання. У виняткових випадках, що потребують термінового рішення Київради, розпорядження про проведення пленарного засідання, інформація про час і місце його проведення, проект порядку денного пленарного засідання і скан-копії оригіналів проектів рішень та інших документів, що мають розглядатись на відповідному пленарному засіданні, доводяться до відома депутатів Київради і територіальної громади міста Києва шляхом публікації на офіційному веб-сайті Київради (www.kmr.gov.ua) не пізніше ніж за день до відповідного пленарного засідання.

Кожне пленарне засідання Київради починається і завершується виконанням у залі пленарних засідань Державного Гімну України.

У випадках, коли на пленарному засіданні розглянуті не всі питання порядку денного, за пропозицією головуючого на пленарному засіданні, депутатських фракцій та депутатів Київради, для продовження розгляду питань затвердженого порядку денного пленарне засідання за рішенням головуючого може бути перенесене, як правило, на наступний або інший робочий день. Інформація про перенесення пленарного засідання невідкладно публікується на офіційному веб-сайті Київради (www.kmr.gov.ua) (частина 5 статті 25 Регламенту).

Скликання сесії або призначення пленарного засідання Київради має бути здійснене протягом двох тижнів за пропозицією не менш як однієї третини депутатів від загального складу Київради або виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (частина 6 статті 25 Регламенту)

При цьому, частинами 7-8 статті 25 Регламенту встановлено, що у разі, якщо внаслідок немотивованої відмови Київського міського голови або внаслідок його неможливості скликати сесію або призначити пленарне засідання Київради сесія не скликається або пленарне засідання не призначається у строки, передбачені частинами четвертою та шостою цієї статті 25 Регламенту, заступник міського голови - секретар Київради скликає сесію або призначає пленарне засідання Київради.

У разі, якщо Київський міський голова або заступник міського голови - секретар Київради у двотижневий строк не скликають сесію або не призначають пленарне засідання Київради на вимогу не менше однієї третини депутатів від загального складу Київради, або якщо такі посади є вакантними, постійна комісія Київради або не менше однієї третини депутатів від загального складу Київради можуть скликати сесію або призначити пленарне засідання Київради шляхом подання до секретаріату Київради відповідного висновку постійної комісії Київради або підписаного депутатами звернення.

Таким чином, законодавством визначено суб`єктний склад осіб, наділених повноваженнями за відповідних обставин, на скликання сесій міської ради, а саме: міський голова, секретар міської ради, депутати відповідної ради, які становлять не менш як одну третину складу ради.

Враховуючи наведені норми законодавством, визначено, що сесії міської ради мають скликатися в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а також визначення окремі випадки, коли сесія міської ради має скликатися не рідше ніж один раз на місяць - з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності.

Позовні вимоги щодо оскарження спірного розпорядження в справі, що розглядається, вмотивовані порушенням з боку Київського міського голови статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо не скликання пленарного засідання сесії Київської міської ради понад три місяці.

Натомість, з відзиву відповідача вбачається, що пленарні засідання не відбувались через недостатню кількість зареєстрованих депутатів Київської міської ради для повноваженої сесії ради. Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем вчинялись дії щодо призначення пленарного засідання ради, зокрема, Київським міським головою видавались розпорядження про скликання сесії ради, вносились зміни щодо дати пленарного засідання.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» врегульовані загальні питання щодо реалізації міським головою повноважень на скликання сесії відповідної ради. Питання щодо перенесення сесії цей Закон не регулює, обмежуючись визначенням права міського голови скликати сесії та видавати розпорядження.

При цьому, в даній справі позивач не оскаржує дії чи бездіяльність міського голови щодо призначення планерних засідань.

Прийняття розпоряджень Київським міським головою, скасування прийнятих розпоряджень Київським міським головою, згідно чинного законодавства, відносяться до повноважень останнього, тобто спірне розпорядження Київського міського голови від 24.07.2019 №637 «Про скасування розпорядження Київського міського голови від 17.05.2019 №429 ««Про скликання ІХ сесії Київської міської ради VІІІ скликання» (зі змінами)» прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Разом з цим, згідно з частиною 4 статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова, зокрема, організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету; скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради; забезпечує підготовку на розгляд ради проектів рішень ради з питань, що належать до її відання; здійснює інші повноваження місцевого самоврядування, визначені цим та іншими законами, якщо вони не віднесені до виключних повноважень ради або не віднесені радою до відання її виконавчих органів.

В свою чергу, виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Скликання сесії ради належить до виключної компетенції відповідача, відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення чи вчиняти дії, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.

За таких обставин, суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом.

Разом з тим, виходячи з меж заявлених позовних вимог та одночасно досліджуючи питання порушення охоронюваних законом прав та інтересів саме позивача, внаслідок прийняття оскаржуваного розпорядження Київського міського голови від 24.07.2019 №637, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси

Отже, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Враховуючи наведене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. При цьому, обов`язковою умовою скасування такого рішення є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

<...> поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Так, на обґрунтування свого порушеного права, позивач посилається на те, що дії Київського міського голови щодо не скликання пленарного засідання сесії Київської міської ради зачіпають права та інтереси позивача щодо можливості отримати у приватну власність земельну ділянку для ведення садівництва.

Судом встановлено, пленарне засідання ІХ сесії Київської міської ради VІIІ скликання відбулось 24.10.2019.

Рішенням Київської міської ради ІХ сесії Київської міської ради VІIІ скликання від 19 грудня 2019 року №491/8064 передану громадянину ОСОБА_1 у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва на АДРЕСА_1 .

Отже, з наведеного вбачається, що фактично спірне розпорядження вичерпало свою дію, а порушене право позивача, на яке останній посилається, відновлене в повній мірі.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочиснтваУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 6-11, 73-77, 79, 90, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя С.К. Каракашьян