Справа № 500/875/20
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/875/20

10 червня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Мандзія О.П. за участю:

секретаря судового засідання Порплиці Т.В.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Тернопільській області, в якій просить:

визнати протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Тернопільській області від 13.08.2019 року №Ф-30760-17У;

зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області виключити з облікових даних ОСОБА_1 , як особу, яка провадить незалежну професійну діяльність по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2752,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не перебуває на обліку в органах ДПС як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність) окремо від самозайнятої особи - платника податку, який є фізичною особою-підприємцем або проводить незалежну професійну діяльність відповідно до довідки по формі 4-ОПП від 24.12.2013 року. Єдиний внесок сплачувався позивачем як фізичною особою-підприємцем, а також роботодавцем за позивача як найманого працівника, а тому у нього не виникає обов`язку зі сплати єдиного внеску як особи, що перебуває у трудових відносинах, фізичної особи-підприємця та фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат. Про існування ж вимоги Головного управління ДПС у Тернопільській області від 13.08.2019 року №Ф-30760-17У про сплату боргу (недоїмки) на суму 17356,78 грн. станом на 19.09.2019 року позивачу стало відомо 09.04.2020 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження ВП№60880486 з примусового виконання такої вимоги.

За таких обставин, позивач вважає, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки), є протиправною та підлягає скасуванню, що, власне, і зумовило звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 27.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням ДПС у Тернопільській області, 04.06.2020 року подано до суду відзив на позовну заяву (а.с.53-59), просило відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що в разі перебування на обліку фізичної особи-підприємця та надалі взяття на облік цієї особи як самозайнятої, яка провадить незалежну професійну діяльність, така особа не звільняється від сплати єдиного внеску та подання обов`язкової звітності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, оскільки дохід такої особи підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. Вважає, що платниками єдиного внеску є як фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, так і особи, які проводять незалежну професійну діяльність. Рішеннями Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року у справі №500/2900/18 та від 21.10.2019 року у справах №500/1634/19 і №500/2070/19, які набрали законної сили, встановлено, що відповідач правомірно виніс вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-30760-17 від 11.12.2018 року, від 06.06.2019 року та від 13.08.2019 року. Станом на 19.09.2019 року позивачем не сплачено єдиний внесок у сумі 17356,78 грн., а наявність такої заборгованості стало підставою для формування оскаржуваної вимоги. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів, наведених в позовній заяві (а.с.1-7), просив позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача, надіславши 10.06.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, хоча Головне управління ДПС у Тернопільській області належним чином повідомлене про дату, час та місце судового розгляду. З огляду на те, що відповідачем подано відзив на позов та додано необхідні письмові докази і суд не вбачає необхідності у додаткових усних поясненнях представника відповідача, вказане, відповідно до п.2 ч.3 ст.205 КАС України не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи (а.с.23), що позивач ОСОБА_1 08.04.2010 року зареєстрований у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець та взятий на облік як платник єдиного внеску, на податковому обліку перебуває як фізична особа-підприємець з 12.04.2010 року.

Відповідно до Єдиного реєстру адвокатів України ОСОБА_1. на підставі свідоцтва від 17.04.2010 року №25 має право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно довідки форми № 4-ОПП від 24.12.2013 року позивач перебуває на обліку в контролюючого органу, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат, відповідно до поданої 24.12.2013 року заяви форми №5-ОПП.

Станом на 15.01.2020 року ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець та адвокат.

За даними інтегрованої картки платника податків заборгованість зі сплати єдиного внеску ОСОБА_1 , як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, та фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування, становить станом на 31.07.2019 року - 18275,78 грн. та, у зв`язку з сплатою 09.08.2019 року позивачем єдиного внеску у сумі 919,00 грн, станом на 19.09.2019 року - 17356,78 грн. (а.с.61-70).

На підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, 13.08.2019 року Головним управлінням ДПС у Тернопільській області виставило позивачу узгоджену вимогу №Ф-30760-17У про сплату боргу (недоїмки) єдиного внеску на донараховану суму 2752,30 грн., в якій також повідомлено про заборгованість станом на 19.09.2019 року у розмірі 17356,78 грн. (а.с.18).

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість рішення відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом №2464-VI.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз.2 п.1, п.4 та п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема:

роботодавці підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п.1 ч.2 ст.6 Закону № 2464-VI).

Відповідно до абз.1 п.1 та п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За приписами пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно з пп.14.1.195 п.14.1 ст.14 ПК України працівник - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України.

Статтею 63 ПК України регламентовано загальні положення щодо обліку платників податків.

За приписами п.63.1, 63.2 ст.63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Згідно з п.178.1 ст.178 ПК України (яка регламентує оподаткування доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність) особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Відповідно до п.65.2, 65.3 статті 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів. Для взяття на облік фізичної особи, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, така особа повинна подати заяву та документи особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем постійного проживання.

При цьому, п.6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року №1588, для взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у строк 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання свідоцтва про реєстрацію чи іншого документа (дозволу, сертифіката тощо), що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання; заяву за формою №5-ОПП; копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, якщо заявник є адвокатом, який провадить адвокатську діяльність індивідуально.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI) адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ч.3 ст.4, ч.1 ст.13 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Отже, із наведених вище положень ПК України та Закону №5076-VI слідує що фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, у тому числі й адвокатську, підлягає взяттю на облік у контролюючому органі. Поряд із тим особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, вважається самозайнятою лише за умови, що вона не є найманим працівником, що випливає із буквального тлумачення положень пп.14.1.226 п.14.1 ст.14 ПК України.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі №500/576/19, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 17.04.2010 року отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №25. Поряд із тим позивач реалізовує своє право на заняття адвокатською діяльністю не як самозайнята особа, а як найманий працівник, який працює у товаристві з обмеженою відповідальністю "Повшам-КЛ" за трудовим договором. При цьому позивач 24.12.2013 року зареєстрований як платник податку, перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат, згідно довідки форми № 4-ОПП.

Водночас, Верховний Суд у постановах від 27.11.2019 року (справа №160/3114/19) та від 05.03.2020 року (справа №824/509/19-а) досліджував проблематику питання щодо адміністрування Законом Закону № 2464-VI єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, та у своєму рішенні зазначив, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок лише за умови, що така особа не є найманим працівником. Наявність в особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує його право як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.

При цьому, у спірних правовідносинах безпідставним є посилання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 04.12.2019 року у зразковій справі №520/3939/19, які належить застосовувати в адміністративних справах щодо, зокрема, можливості подвійного нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за результатами здійснення одного й того ж виду господарської діяльності: як підприємницької, так і незалежної професійної діяльності, тоді як відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань серед видів господарської діяльності позивача (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) не значиться вид діяльності КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права.

Як слідує з індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-7) (а.с.21-22), у періоді, за який податковим органом нараховано єдиний внесок позивачу спірною вимогою про сплату боргу (недоїмки), останній працював і страхові внески у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску на місяць, сплачував за нього роботодавець.

Крім того, за даними інтегрованої картки платника податків страхові внески у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску на місяць, сплачені і позивачем, як фізичною особою підприємцем, про що також свідчать квитанції, долучені до матеріалів справ (а.с.25-36).

Тобто позивачем за спірний період сплачувались страхові внески, як фізичною особою підприємцем та проводилась сплата страхових внесків роботодавцем, як за найманого працівника згідно трудового договору.

Доказів отримання позивачем у період його роботи за трудовим договором доходів від провадження адвокатської діяльності індивідуально відповідачем не представлено та судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи обставини у справі та законодавчі положення, що регулюють спірні правовідносини, з огляду на нараховування та сплату роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску у розмірі, не меншому мінімального страхового внеску на місяць, за спірний період, суд приходить до висновку про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного внеску як фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю - адвокат, як наслідок оскаржувана вимога Головного управління ДПС у Тернопільській області від 13.08.2019 року №Ф-30760-17У є необґрунтованою, винесеною без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, з порушенням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправною та підлягає скасуванню.

Також, суд, з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області виключити з облікових даних позивача як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність недоїмку по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2752,30 грн., яку відповідач вимагає сплатити оскаржуваною вимогою від 13.08.2019 року №Ф-30760-17У.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" суд визначив, що "... адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі і поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління".

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч.1 ст.139 КАС України).

Таким чином, оскільки позов підлягає до задоволення, то до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена позивачем сума судового збору у розмірі 840,80 грн. згідно квитанції №ПН 2578875 від 13.04.2020 року (а.с.8).

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Тернопільській області від 13.08.2019 року №Ф-30760-17У;

Зобов`язати Головне управління ДПС у Тернопільській області виключити з облікових даних ОСОБА_1 , як особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 2752,30 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову на суму 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок, сплачений відповідно до квитанції №ПН 2578875 від 13.04.2020 року.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 )

Головне управління ДПС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул.Білецька, 1, м.Тернопіль, 46003, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Головуючий суддя Мандзій О.П.

копія вірна

Суддя Мандзій О.П.