Справа № 140/7397/20
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/7397/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» (далі ТзОВ «Завод «Галичина») звернулося в суд з позовом до Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі Московський ВДВС у м. Харкові) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62178190 від 25 травня 2020 року в частині стягнення з ТзОВ «Завод «Галичина» виконавчого збору; визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 16 березня 2020 року, винесену старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грецьким Дмитром Євгеновичем, в межах виконавчого провадження № 61530866; визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 62178392 від 25 травня 2020 року в частині стягнення з ТзОВ «Завод «Галичина» витрат виконавчого провадження; визнання протиправною та скасування постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 16 березня 2020 року, винесену старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грецьким Дмитром Євгеновичем, в межах виконавчого провадження № 61530866.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2020 року старшим державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові на виконання наказу № 922/2416/19 виданого 21.02.2020 року Господарським судом Харківської області в частині примусового стягнення з ТзОВ «Завод «Галичина» на користь Харківської міської ради грошових коштів в загальному розмірі 514 430,04 грн., відкрито виконавче провадження № 61530866.

Одночасно із відкриттям виконавчого провадження 16.03.2020 року старшим державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 61530866 винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 201 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 51 443 грн.

Вказує, що державним виконавцем протиправно винесено вказані постанови, так як ТзОВ «Завод «Галичина», в добровільному порядку станом на 16.03.2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження № 61530866, було виконано наказ господарського суду Харківської області від 21.02.2020 року у справі № 922/2416/19 та сплачено повністю суму у розмірі 514 430,04 грн., а відтак просили позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представник позивача не прибув, 10.06.2020 року подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув. В запереченнях проти позову від 08.06.2020 року вказав, що ним правомірно винесені оскаржувані постанови, так як позивачем сплачено заборгованість по наказу господарського суду Харківської області від 21.02.2020 року у справі № 922/2416/19 вже після відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною четвертою статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З урахуванням наведеного, справу вирішено у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси і просити про їх захист.

Згідно частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 10.10.2019 року в справі №922/2416/19, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 року, стягнуто з ТзОВ «Завод «Галичина» на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 514 430,04 грн.

На виконання рішення суду 21.02.2020 року господарським судом видано відповідний наказ.

16.03.2020 року старшим державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові на примусове виконання наказу № 922/2416/19 виданого 21.02.2020 року Господарським судом Харківської області в частині примусового стягнення з ТзОВ «Завод «Галичина» на користь Харківської міської ради, грошових коштів в загальному розмірі 514 430,04 грн., відкрито виконавче провадження № 61530866.

Одночасно із відкриттям виконавчого провадження 16.03.2020 року старшим державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 61530866 винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 201 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 51 443 грн.

17.03.2020 року на адресу Московського ВДВС у місті Харкові Східного МР УМЮ (м. Харків) ТзОВ «Завод «Галичина» було надіслано заяву за вих. № 131 від 17.03.2020 року про закінчення виконавчого провадження №61530866 разом із оригіналами платіжних доручень.

Вказаною заявою №131 від 17.03.2020 року позивачем було підтверджено факт добровільного виконання наказу № 922/2416/19 про перерахування грошових коштів до бюджету, а саме:

платіжним доручення № 7184 від 06.12.2019 року сплачено кошти в сумі 18 805,00 грн.;

платіжним доручення № 7190 від 06.12.2019 року сплачено кошти в сумі 14 232,00 грн.;

платіжним доручення № 7191 від 06.12.2019 року сплачено кошти в сумі 13 056,00 грн.;

платіжним доручення № 7173 від 06.12.2019 року сплачено кошти в сумі 52 000,00 грн.;

платіжним доручення № 7188 від 06.12.2019 року сплачено кошти в сумі 15 246,00 грн.;

платіжним доручення № 7214 від 09.12.2019 року сплачено кошти в сумі 28 377,00 грн.;

платіжним доручення № 7215 від 09.12.2019 року сплачено кошти в сумі 27 662,45 грн.;

платіжним доручення № 7216 від 09.12.2019 року сплачено кошти в сумі 9 156,00 грн.;

платіжним доручення № 7218 від 09.12.2019 року сплачено кошти в сумі 3 230,00 грн.;

платіжним доручення № 101 від 17.01.2020 року сплачено кошти в сумі 39 479,00 грн.;

платіжним доручення № 102 від 17.01.2020 року сплачено кошти в сумі 31 136,00 грн.;

платіжним доручення № 103 від 17.01.2020 року сплачено кошти в сумі 16 409,00 грн.;

платіжним доручення № 217 від 07.02.2020 року сплачено кошти в сумі 87 024,00 грн.;

платіжним доручення № 403 від 05.03.2020 року сплачено кошти в сумі 87 024,00 грн.;

платіжним доручення № 498 від 16.03.2020 року сплачено кошти в сумі 71 593,59 грн.

24.03.2020 року ТзОВ «Завод «Галичина» на адресу Харківської міської ради було надіслано лист за вих. № 147 про надання інформації з виконання наказу господарського суду Харківської області № 922/2416/19 від 21.02.2020 року.

За результатами розгляду листа ТзОВ «Завод «Галичина» департаментом Територіального контролю Харківської міської ради було надано відповідний лист від 15.04.2020 року за вих. № 5797/0/226-20 з якого вбачається, що кошти згідно квитанцій, доданих до листа ТзОВ «Завод «Галичина» у сумі 514 430,04 грн. надійшли до держбюджету міста Харкова.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2020 року в справі №922/2416/19, яка набрала законної сили, визнано бездіяльність старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 61530866 від 16 березня 2020 року та зобов`язано старшого державного виконавця звільнити майно ТзОВ «Завод «Галичина» з-під арешту та закінчити виконавче провадження № 61530866 від 16.03.2020 року.

В частині скарги щодо скасування постанови про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі - 201 грн. та постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 51 443 грн. закрито провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України, оскільки оскарження постанов державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору та стягнення з боржника витрат виконавчого провадження підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

25.05.2020 року на виконання ухвали господарського суду Харківської області від 14.05.2020 року старшим державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та припинено чинність арешту коштів боржника накладених постановами № 61530866 про арешт коштів від 19.03.2020 року.

Також 25.09.2020 року старшим державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові, відкрито виконавче провадження № 62178190 в частині стягнення виконавчого збору та виконавче провадження № 62178392 в частині стягнення витрат виконавчого провадження.

Не погоджуючись із постановами про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, позивач у межах строку звернення до адміністративного суду, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 287 КАС України (у десятиденний строк з дня, коли позивач дізнався про порушення прав, свобод чи інтересів звернувся до суду з позовною заявою (позов направлено поштовим зв`язком, здано на пошту 30.12.2019 року).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини другої статті 74 України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Приписами статей 40, 42 Закону України Про виконавче провадження передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отож, з аналізу приведеної норми закону слідує, що виконавчий виконавчий збір не стягується за наявності таких двох умов:

закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону;

та якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Господарського суду Харківської області від 10.10.2019 року в справі №922/2416/19, яке залишене без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.02.2020 року, стягнуто з ТзОВ «Завод «Галичина» на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 514 430,04 грн.

ТзОВ «Завод «Галичина» добровільно виконано наказ господарського суду Харківської області № 22/2416/19 про перерахування грошових коштів, що вбачається з оглянутих судом платіжних доручень, а саме: № 7184 від 06.12.2019 року в сумі 18 805,00 грн.; № 7190 від 06.12.2019 року в сумі 14 232,00 грн.; № 7191 від 06.12.2019 року в сумі 13 056,00 грн.; № 7173 від 06.12.2019 року в сумі 52 000,00 грн.; № 7188 від 06.12.2019 року в сумі 15 246,00 грн.; № 7214 від 09.12.2019 року в сумі 28 377,00 грн.; № 7215 від 09.12.2019 року в сумі 27 662,45 грн.; № 7216 від 09.12.2019 року в сумі 9 156,00 грн.; № 7218 від 09.12.2019 року в сумі 3 230,00 грн.; № 101 від 17.01.2020 року в сумі 39 479,00 грн.; № 102 від 17.01.2020 року в сумі 31 136,00 грн.; № 103 від 17.01.2020 року в сумі 16 409,00 грн.; № 217 від 07.02.2020 року в сумі 87 024,00 грн.; № 403 від 05.03.2020 року в сумі 87 024,00 грн.; № 498 від 16.03.2020 року в сумі 71 593,59 грн.

16.03.2020 року старшим державним виконавцем Московського ВДВС у м. Харкові на примусове виконання наказу № 922/2416/19 виданого 21.02.2020 року Господарським судом Харківської області в частині примусового стягнення з ТзОВ «Завод «Галичина» на користь Харківської міської ради, грошових коштів в загальному розмірі 514 430,04 грн., відкрито виконавче провадження № 61530866.

Одночасно із відкриттям виконавчого провадження 16.03.2020 року старшим державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 61530866 винесено постанову про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 201 грн. та постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 51 443 грн.

17.03.2020 року на адресу Московського ВДВС у місті Харкові Східного МР УМЮ (м. Харків) ТзОВ «Завод «Галичина» було надіслано заяву за вих. № 131 від 17.03.2020 року про закінчення виконавчого провадження №61530866 разом із оригіналами платіжних доручень, таким чином вказаною заявою №131 від 17.03.2020 року позивачем було підтверджено факт добровільного виконання наказу № 922/2416/19 про перерахування грошових коштів.

З наведених обставин слідує, що погашення майже всієї суми боргу здійснено до моменту винесення обумовленої постанови про відкриття виконавчого провадження, а остання виплата в день відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2020 року в справі №922/2416/19, яка набрала законної сили, визнано бездіяльність старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 61530866 від 16 березня 2020 року та зобов`язано старшого державного виконавця звільнити майно ТзОВ «Завод «Галичина» з-під арешту та закінчити виконавче провадження № 61530866 від 16.03.2020 року.

Із змісту постанови старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) ОСОБА_1 про закінчення виконавчого провадження від 25.05.2020 року слідує, що виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст.4 0 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Підсумовуючи викладене, зібраними у справі доказами підтверджується наявність обставин стосовно щодо існування двох умов, визначених частиною дев`ятою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», а зокрема щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону та фактичного виконання рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, за наявності наведених підстав, виконавчий збір не підлягає стягненню з позивача в силу положень частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 року в справі № 1.380.2019.006423.

Стосовно доводів відповідача в запереченні проти позову з приводу того, що позивачем сплачено заборгованість по наказу господарського суду Харківської області від 21.02.2020 року у справі № 922/2416/19 вже після відкриття виконавчого провадження слід зазначити наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2020 року у справі № 922/2416/19 встановлено, що ТзОВ «Завод «Галичина», в добровільному порядку станом на 16.03.2020 року, тобто до відкриття виконавчого провадження №61530866, було виконано наказ господарського суду Харківської області від 21.02.2020 року у справі № 922/2416/19 та сплачено суму у розмірі - 514 430,04 грн., що підтверджується платіжними дорученнями долученими до матеріалів справи, а також листом Харківської міської ради від 15 квітня 2020 року за вих. № 5797/0/226-20.

Вказана ухвала набрала законної сили, відповідачем у справі не оскаржувалася.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в розмірі 51 443 грн., який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 16 березня 2020 року ВП №61530866 та в постанові про відкриття виконавчого провадження ВП № 62178190 від 25 травня 2020 року в частині стягнення з ТзОВ «Завод «Галичина» виконавчого збору, а тому такі постанови не відповідають вимогам статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесені передчасно, є незаконними та підлягають скасуванню.

Щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження та постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з витрат виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України (частина третя статті 42 Закону №1404-VIII).

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення (частина четверта статті 42 Закону №1404-VIII).

Отже, повноваження державного виконавця приймати постанову про стягнення з боржника витрати виконавчого провадження прямо обумовлені статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, з змінами і доповненнями, тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Інструкція № 512/5).

Згідно з пунктом 1 розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5 передбачено, що витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження. Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Відповідно до пункту 13 розділу IX Інструкції № 512/5 якщо після завершення виконавчого провадження за рішенням немайнового характеру виконавчий збір, витрати виконавчого провадження не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу ІІІ та пунктом 2 розділу VI цієї Інструкції.

Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження», затверджені види та розміри витрат виконавчого провадження.

За змістом розділу І наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку <…> 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

У відповідності до розділу ІІ зазначеного наказу: 1) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах <…>; 2) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта»; <…> 5) розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 № 954/5 «Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження» розмір плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями становить 69 грн 00 коп. (з урахуванням ПДВ) за кожне відкрите виконавче провадження.

Таким чином, за змістом наведених норм, у постанові про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження обов`язково повинні бути зазначені види витрат та суми таких витрат виконавчого провадження. При цьому Закон України «Про виконавче провадження» та наведені нормативні акти не покладають на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Оскаржувана постанова за своїм змістом відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження». Сума, визначена в оскаржуваній постанові в розмірі 201 грн., як і окремі її складові позивачем у даному провадженні не оскаржується.

Мотивація позивача зводиться до того, що рішення суду виконане ним до відкриття виконавчого провадження.

Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у справі №922/2416/19 відкрите 16.03.2020 року.

25.05.2020 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № України «Про виконавче провадження».

Отже, у даному випадку мало місце самостійне виконання рішення суду, що констатовано також у постанові про закінчення виконавчого провадження. Про виконання судового рішення боржник повідомив державного виконавця після відкриття виконавчого провадження, з наданням відповідних доказів.

Разом з тим, положення Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції №512/5 та наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2830/5 «Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження» не звільняють боржника при самостійному виконанні виконавчого документа від мінімальних витрат виконавчого провадження, які вже фактично поніс державний виконавець під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на папір, друк, конверти тощо).

У разі виконання рішення боржником до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження Закон України «Про виконавче провадження» передбачає виключення лише у вигляді не стягнення виконавчого збору.

Тобто у разі самостійного виконання рішення суду боржник не несе додаткових витрат щодо сплати виконавчого збору, але фактичні мінімальні витрати виконавчого провадження боржник має сплатити.

Така позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 29.03.2019 у справі №751/4438/17, від 17.04.2019 у справі №750/6793/17, від 25.07.2019 у справі №751/4319/17, від 27.06.2019 у справі №750/7050/17, від 27.11.2019 у справі №823/461/17. Зокрема, у постанові від 27.06.2019 у справі №750/7050/17 Верховний Суд зазначив: «Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку. Скаржник помилково ототожнює виконавчий збір із витратами виконавчого провадження».

Також у постановах від 17.02.2020 у справі №712/1688/17, 26.05.2020 у справі №750/4546/17 Верховний Суд наводить такий висновок: «Витратами виконавчого провадження є фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на поштову кореспонденцію, друк документів тощо). Такі витрати, на відміну від виконавчого збору, боржник повинен компенсувати незалежно від того, чи він виконав судове рішення у добровільному порядку».

Оскільки у спірному випадку виконавче провадження було закінчене з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а витрати виконавчого провадження не були стягнуті, то державний виконавець правомірно відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції № 512/5 виніс постанову про стягнення витрат виконавчого провадження із зазначенням виду та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Також з положень Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що стягнення витрат виконавчого провадження є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до звернення стягувачем його до примусового виконання.

Оскільки суд прийшов до переконання, що у даному випадку приймаючи оскаржувану постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, і така постанова у розумінні Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, виведена в окреме провадження, то державний виконавець підставно на її виконання виніс постанову від 25.05.2020 року ВП №62178392 про відкриття виконавчого провадження. Підстави для її скасування відсутні.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно із частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Крім того, підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-ІХ установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 1 січня 2020 року 2 102 гривні.

Таким чином, оскільки позивачем як юридичною особою подано позовну заяву, що має майновий характер (оскаржує постанов в загальному розмірі 51 644 грн.), тому вона повинна бути оплачена судовим збором у розмірі 2 102 грн., проте платіжним дорученням №946 від 27.05.2020 року позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі - 3 363,20 грн.

Враховуючи, що суд задовольняє позов частково на загальну суму виконавчого збору в розмірі 51 443 грн., тому на користь позивача необхідно стягнути пропорційно до задоволення позовних вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 2 093,80 грн. (99,61% від задоволених вимог), сплачений згідно з платіжним дорученням №946 від 27.05.2020 року в розмірі 3 363,20 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» судовий збір може бути повернутий в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грецького Дмитра Євгеновича від 16.03.2020 року ВП № 61530866 про стягнення виконавчого збору.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Грецького Дмитра Євгеновича від 25.05.2020 року ВП № 62178190 про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» виконавчого збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» за рахунок бюджетних асигнувань Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) судові витрати в сумі 2 093 (дві тисячі дев`яносто три) гривні 80 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст.295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Галичина» (43010, місто Луцьк, вулиця Кременецька, будинок 38, ).

Відповідач Московський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (61001, місто Харків, площа Повстання, будинок 7/8, РНОКПП 34952461).

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич