Справа № 640/19437/19
Суддя: Шрамко Ю.Т.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 червня 2020 року №640/19437/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шрамко Ю.Т., при секретарі судового засідання Ігнатову І.Ю., за участі представника позивача Шишканова О.А. та представника відповідача Лазоришин Я.Т., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва (також далі - суд) надійшов позов Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" (також далі - позивач) до Офісу великих платників податків ДПС (також далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19.07.2019 р. № (форма "В4") та № (форма "В1"), прийнятих Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби.

Ухвалою суду від 16.10.2019 р. відкрито провадження в адміністративній справі №640/19437/19 (далі - справа), розгляд якої вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, а ухвалою від 30.01.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті ним на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Офісом великих платників податків ДФС проведена документальна позапланова виїзна перевірка Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" по декларації за березень 2019 року (реєстраційний номер № від 17.04.2019) з урахуванням уточнюючих розрахунків з метою перевірки відповідності формування від`ємного значення з ПДВ, яке становить більше 100 тис. грн.

За результатами перевірки складено акт від 20.06.2019 №1847/28-10-41-01/23393195, яким встановлено порушення позивачем пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду на 1 113 488,00 грн., та зменшено суму, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за березень 2019 року на суму 1 049 405,00 грн.

19.07.2019 р. на підставі зазначеного акту перевірки прийняті податкові повідомлення - рішення №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за березень 2019 року у розмірі 1 049 405,00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції (штраф) на загальну суму 524 702,50 грн., та №, яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 1 113 488,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження рішенням Державної фіскальної служби України від 30.09.2019р. №3789/6/99-00-08-05-02 податкові повідомлення - рішення від 19.07.2019 №, № залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.

Позивач не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 19.07.2019р. №, № звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

При розгляді справи судом було перевірено чи мали операції між позивачем та спірними контрагентами ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» реальний характер, можливість здійснення таких операцій з урахуванням оперативності проведення операцій та особливостей їх виконання з огляду на специфіку товару (сільськогосподарська продукція).

Суд виходив з того, що наявність у покупця належно оформлених документів, які відповідно до закону необхідні для віднесення певних сум до податкового кредиту, зокрема виданих продавцями податкових накладних, не є безумовною підставою для відшкодування податку на додану вартість в подальшому, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції. Також, судом було зобов`язано позивача та відповідача надати всі наявні докази на обґрунтування їх правових позицій.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем та ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» було укладені договори поставки від 06.02.2019 р. №ОР-16789, від 19.02.2019 р. №ОР-16973, від 21.02.2019 р. №ОР-17017, від 01.03.2019 р. №ОР-17070, від 01.03.2019 р. №ОР-17072, від 06.03.2019 р. №ОР-17124, від 11.03.2019 р. №ОР-17161, від 14.03.2019 р. №ОР-17194.

На підтвердження факту отримання товару від ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» за вказаними договорами позивачем надано суду копії зведених реєстрів прийняття товару, видаткових накладних, рахунків - фактур, товарно - транспортних накладних, реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості кожної окремої партії, а на підтвердження здійснення оплати - копії платіжних доручень.

Також позивачем на підтвердження наявності в ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» можливості здійснення поставки товару (кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року; ячменю 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року) надано суду копії документів (договорів поставки, видаткових накладних, податкових накладних, звітів за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур) щодо правовідносин ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» з контрагентами - постачальниками (сільськогосподарськими виробниками) ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ-СВ», ТОВ «Вітчизна- Агро», ТОВ «Агрофірма Копенкувате», ФГ «Рось-Плюс», ФГ «Новацький», ФГ «ОЛДЕН К», ФГ «Котляр», СФГ «Новицький», ТОВ «АТ «СТЕП», СФГ «Україна» за рахунок товару отриманого від яких і було забезпечено виконання зобов`язань за договорами укладеними з позивачем.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що між позивачем та ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» укладено договори поставки від 28.03.2019 №ОР-17295, від 04.02.2019р. №ОР-16733, від 06.02.2019р. №ОР-16790, від 20.02.2019р. №ОР-16999, від 21.02.2019р. №ОР-17013, предметом яких є здійснення поставки товару: кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року.

На підтвердження факту отримання товару від ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» за вказаними договорами позивачем надано суду копії зведених реєстрів прийняття товару, видаткових накладних, рахунків - фактур, товарно - транспортних накладних, реєстрів накладних на прийняте зерно з визначенням якості кожної окремої партії, а на підтвердження здійснення оплати - копії платіжних доручень.

Крім того позивачем на підтвердження наявності у ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» можливості здійснення поставки товару - кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року надано суду копії документів (договорів поставки, видаткових накладних, податкових накладних, звітів за формою 4-сг про посівні площі сільськогосподарських культур) щодо правовідносин ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» з контрагентами - постачальниками (сільськогосподарськими виробниками) ТОВ «Вітчизна-Агро», ФГ «Івка», ТОВ «Агропром», СФГ «Фортуна», ФГ «Рось-Плюс», ФГ «Новацький», СФГ «Кудинський», ФГ «Агат Поділля», СФК «Колос», ФГ «КРИВОШЛИК», за рахунок товару отриманого від яких і було забезпечено виконання зобов`язань за договорами укладеними з позивачем.

На підтвердження факту використання товару (кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року; ячменю 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року) отриманого від ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» та ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку позивачем надано суду копії: договору №TRS-0207/18 на надання послуг з перевалки, накопичення та експедирування вантажів зернових, зернобобових, і олійних культур від 01.07.2018, укладеного з ТОВ «ІЗТ» зі складеними до нього актами надання послуг, рахунками на оплату; складських квитанційна зерно; договору на надання митно - брокерських послуг №001/19 від 01.07.2018; документів що підтверджують навантаження товару на морські судна AFROESSA, RUEN, MAHA AARTI, HONORINE, EIDER S, BESKIDY, INDIAN BULKER, NORD FORTUNE, SAKIZAYA INTEGRITY, а саме, форвардних договорів, електронних вантажно-митних декларацій, доручень на вантаж, карток аналізу зерна, протоколів сертифікаційних випробувань зерна, протоколів лабораторних випробувань продовольчої сировини, фітосанітарних сертифікатів, фумігаційних сертифікатів, сертифікатів походження товару (certificate of origin); сертифікати переміщення товарів (movement certificate); актів обліку часу стоянки (Standard Statement of Facts), Коносаменти (Bill of Lading); сертифікатів, виданих сюрвеєром на замовлення Glencore Agriculture B.V.

З матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що позивач мав фінансово - господарські правовідносини з ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» за договором поставки від 26.11.2018р №МР-04655 предметом якого є здійснення поставки соняшника українського походження врожаю 2018 року.

На підтвердження факту отримання товару від ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» за вказаними договорами позивачем надано суду копії видаткових накладних, рахунків - фактур, товарно - транспортних накладних, а на підтвердження здійснення оплати - копії платіжних доручень.

На підтвердження факту використанні товару - соняшника українського походження врожаю 2018 отриманого від ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» у власній господарській діяльності та з метою отримання прибутку позивачем надано суду копії: договору №274 К від 04.09.2018 укладеного з ПрАТ «КОЛОС.» на переробку соняшнику на давальницьких умовах зі складеними до нього узагальненими зведеними актами здачі-приймання виконаних послуг; договору №АП-15/18 на перевезення вантажів з ТОВ «БЄЛ-ТРАНС» зі складеними до нього актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), рахунками на оплату та ТТН; форвардного контракту №РР572156 від 06.10.2018р. з Glencore Agriculture B.V.; вантажно-митних декларацій; договору №01-19/С від 01.09.2018 про надання послуг укладеного з ТОВ «ЕВЕРІ» зі складеними до нього актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), рахунками на оплату; договору №01/09/2018 на виконання послуг з декларування та митного оформлення предметів, що переміщуються через митний кордон України, із ТОВ «Юнікорн Мерітайм» зі складеними до нього актами здачі - прийняття робіт (надання послуг), рахунками на оплату.

Відповідачем доказів, які б спростовували пояснення позивача та наданні ним докази суду не надано. Зокрема, відповідачем не надано доказів того, що ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» не відобразили у своїй податковій звітності господарські операції з позивачем. Відтак, відповідачем не спростовано доводів позивача та доказів, наданих ним на підтвердження реальності господарських операцій між ним та контрагентами ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР».

Посилання відповідача на факти встановлені в рамках кримінального провадження №0001014 від 07.05.2019р., порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 cт. 27, ч. 3 cт. 212, ч. 2 cт. 364 Кримінального кодексу України за фактами сприяння невстановлених осіб по схемному формуванню податкового кредиту з ПДВ, що призводить до фактичного ненадходження коштів до бюджету в особливо великих розмірах фігурантом якого є ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту, є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині 1 статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Докази на підтвердження факту винесення вироків чи постанов про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності в кримінальних справах за результатами кримінального провадження №0001014 від 07.05.2019р. в матеріалах справи відсутні та відповідачем про наявність відповідних фактів зазначено не було.

Факт порушення кримінальної справи, фігурантом за якою є контрагент позивача, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ».

Таким чином, матеріали кримінального провадження не можуть бути враховані як доказ відсутності фактичного здійснення фінансово - господарських правовідносин між позивачем та ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.11.2018р. у справі №822/551/18 (адміністративне провадження №К/9901/61751/18).

Посилання контролюючого органу на податкову інформацію, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР», як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставним оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Суд звертає увагу на те, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними. Норми податкового законодавства не визначають місце знаходження платника податку (контрагента) та його звітування до контролюючих органів як критерій правового статусу платника податків (позивача), зокрема й щодо отримання податкової преференції у формі податкового кредиту.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2018р. у справі 820/4428/17 (адміністративне провадження №К/9901/51373/18).

Посилання відповідача на те, що по ланцюгу походження товару з номенклатурою «ячмінь», «кукурудза» та «насіння соняшника» на адресу контрагентів позивача за період, що перевірявся відсутні виробники сільськогосподарської продукції, а в другій ланці спостерігається придбання товару відмінного від поставленого, що унеможливлює дослідження джерела походження товару, який у періоді, що підлягав перевірці був реалізований зазначеному контрагенту-постачальнику та на факт того, що ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ» ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ», ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» формує власний податковий кредит за рахунок операцій з підприємствами з ознаками фіктивності, серед яких ТОВ «Ерден», ТОВ «ГРАНО - ТРЕЙД», ТОВ «ІНФІНІТІ ПРЕМІУМ» спростовуються документами наданими позивачем на підтвердження наявності в контрагентів ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» можливості поставити товар (кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року; ячменю 3-го класу, українського походження, врожаю 2018 року) та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» - можливості поставити соняшник українського походження врожаю 2018 року, щодо правовідносин з сільськогосподарськими виробниками.

Інших доказів та обґрунтувань, крім зазначених, на підтвердження відсутності у позивача прав на формування податкового кредиту за фінансово - господарськими відносинами з контрагентами ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» відповідачем суду не надано, як і не зазначено про причини неможливості їх надання.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що господарські операції між позивачем та контрагентами ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» мали реальний товарний характер.

Відповідно до статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом. З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Підпунктом "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 200.1 та 200.4 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то: бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Згідно з пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Пунктом 200.3 статті 200 Податкового кодексу України встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Реальність та товарність господарських операцій між позивачем та контрагентами ТОВ «АГРО ФІРМА «ХАРВЕСТ», ТОВ «ПРИВАТМАШСТРОЙ» та ТОВ «УКРСЕРВІС ЦЕНТР» в ході судового розгляду справи судом було встановлено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у позивача було право на формування показників податкової звітності за рахунок фінансово - господарських правовідносин з вказаними контрагентами.

Відповідно до частини другої статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 22.01.2009 у справі "Булвес" АД проти Болгарії (заява №3991/03) зазначено, що у разі якщо національні органи за відсутності будь-яких вказівок на безпосередню участь фізичної або юридичної особи у зловживанні, пов`язаним зі сплатою ПДВ, який нараховується у ланцюгу поставок, або вказівок на обізнаність про таке порушення, все ж таки застосовують негативні наслідки для отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Отже, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з`ясовані обставини, суд вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення відповідачем прийняті протиправно, а тому, як наслідок, вони підлягають скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" до Офісу великих платників податків ДПС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 19210,00 грн.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 72-77, 90, 139, 192, 241-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" (місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ) до Офісу великих платників податків ДПС (місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г; ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 19.07.2019 р. № та №.

3. Стягнути на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Гленкор Агрікалчер Україна" сплачений ним судовий збір у розмірі 19210,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті десять гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків ДПС.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Шрамко

Рішення у повному обсязі складено 15 червня 2020 року.