Справа № 346/5491/17
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 346/5491/17 пров. № А/857/2171/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Матковської З.М., Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання - Галаз Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2019 року (головуючий суддя в суді першої інстанції П`ятковський В.І., м. Коломия) у справі №346/5491/17 за адміністративним позовом Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання до Коломийської міської ради, відділу з питань державного-архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета а спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2017 року Єврейська релігійна громада іудейського ортодоксального віросповідання звернулася з адміністративним позовом до Коломийської міської ради, відділу з питань державного-архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета а спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якому просила зобов`язати відповідача - Коломийську міську раду вчинити певну дію - вилучити хрест пам`яті жертвам НКВС з території єврейського меморіального кладовища, що по вул. Чехова у м. Коломиї .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2019 року закрито провадження в адміністративній справі за позовом Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання до Коломийської міської ради, відділу з питань державного-архітектурно-будівельного контролю Коломийської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов`язання вчинення певних дій, у зв`язку із неможливістю розгляду її за правилами адміністративного судочинства.

Не погодившись із цим рішенням, його оскаржив позивач Єврейська релігійна громада іудейського ортодоксального віросповідання та вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права та без урахування всіх обставин справи. Тому апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Представники відповідача, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилися, хоча сторони належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави в межах апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС(у редакції, чинній на час подання позову - 29.11.2017 року) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС вищевказаної редакції до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пункт 1 частини першої статті 3 КАС (у редакції, чинній на час подання позову - 29.11.2017 року), справою адміністративної юрисдикції визнавав публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно зі статтею 17 КАС (у редакції, чинній на час подання позову), юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справи слід виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватно правовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Великої палати Верховного Суду від 24.04.2019 року у справі № 820/2953/18, від 20.11.2019 року у справі № 761/46959/17, від 27.11.2019 року у справі № 826/10364/17.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів справи встановлено, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача щодо встановлення третіми особами без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 меморіального знака, хреста пам`яті жертвам НКВС, на земельній ділянці по вул. А.Чехова в м. Коломия , на якій знаходиться старе єврейське кладовище.

Також з матеріалів справи встановлено, що дана земельна ділянка відповідно до п. 9 рішення Коломийської міської ради за № 86 від 11 серпня 1995 року визначена територією меморіального кладовища відповідно до якого громаді був наданий дозвіл на розроблення проекту впорядкування цієї території.

Згідно матеріалів справи про адміністративне правопорушення хрест пам`яті жертв НКВС самочинно встановили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . За вказані дії ці особи були притягнуті до адміністративної відповідальності за ст. 186 КУПАП.

Відповідно до ч. 2ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Демонтаж вказаного предмету судового спору згідно Закону України "Про місцеве самоврядування" не належить до компетенції органів місцевого самоврядування. Отже, в даному випадку відповідач не здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, а спір між сторонами в даній справі щодо дії/бездіяльність даного органу стосовно демонтажу (знесенню) спірної споруди не носить публічно-правовий характер.

За змістом статті 177 Цивільного кодексу України об`єкти самочинного будівництва належать до об`єктів цивільних прав.

Отже, звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту прав позивача у зв`язку із самочинним будівництвом, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Таким чином, в даному випадку існує спір про право.

Та обставина, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, не змінює правову природу спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Для захисту порушених інтересів позивач вправі обрати і позасудовий порядок, передбачений ч. 2-3ст. 17 ЦК України. У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» 17.02.2011 № 3038-VI (набрав чинність з 12.03.2011), у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Положення ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,встановлює перелік юридичних фактів, які обумовлюють виникнення у органу державного архітектурно-будівельного контролю повноваження на пред`явлення позову про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсації витрат, пов`язаних з таким знесенням. Зокрема, пред`явленню органом державного архітектурно-будівельного контролю позову передують такі дії:

1) виявлення факту самочинного будівництва об`єкта;

2) визначення такого об`єкту як такого, що його перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;

3) внесення припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;

4) встановлення факту невиконання припису протягом встановленого строку.

За змістом статті 376 ЦК України знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у разі істотного відхилення від проекту, істотного порушення будівельних норм і правил є способом захисту як суспільних інтересів, так і прав інших осіб. Відтак, реалізуючи повноваження належно, добросовісно та з метою, для якої вони надані, орган державного архітектурно-будівельного контролю у разі настання умов, передбачених ч. 1ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», має обов`язок звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. У разі невиконання органом державного архітектурно-будівельного контролю його повноваження, передбаченого законом, особа, яка вважає, що така бездіяльність порушує її права або законні інтереси, має право звернутися до цього органу та вимагати вчинення відповідних дій. У разі відмови у задоволенні таких вимог, бездіяльність може бути оскаржена до суду.

До відділу з питань державного архітектурно-будівельного контролю з вимогою вчинення відповідних дій, пов`язаних зі знесенням самочинного об`єкта, позивач не звертався, не оскаржує бездіяльності цього органу щодо невнесення припису, відмови звернутися до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, а вирішується в порядку цивільного судочинства і тому його не можливо розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Єврейської релігійної громади іудейського ортодоксального віросповідання залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 грудня 2019 року про закриття провадження у справі №346/5491/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням пункту 3 розділу VI "Прикінцевих положень" Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. Я. Макарик
судді З. М. Матковська
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 11 червня 2020 року.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду