Справа № 300/953/20
Суддя: Остап'юк С.В.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р. справа № 300/953/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

суддя Остап`юк С.В.,

за участю секретаря Баточенко О.-А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.07.2019 за ВП № 59457620, -

ВСТАНОВИВ:

07.05.2020 ОСОБА_1 (далі позивач, боржник) звернувся в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 за ВП № 59457620.

Суд, відкрив провадження в адміністративній справі за вказаним позовом 12.05.2020, а справу призначив до судового розгляду на 21.05.2020. У зв`язку з неявками учасників справи та з врахуванням заходів карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) судовий розгляд справи відкладався на 03.06.2020 та на 11.06.2020.

11.06.2020 учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, розгляд справи відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішено здійснювати у письмовому провадження за наявними матеріалами справи.

Позивач заявлені позовні вимоги щодо предмета спору обґрунтовує тим, що відповідач протиправно, в порушенні норм статтей 27, 37, 40 Закону України «Про виконавче провадження» без вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання виконавчого документа та фактичного ним виконання судового рішення, за наявності добровільної сплати боржником стягувачу суми боргу, протиправно виніс оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору. З цих підстав оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 04.07.2019 за ВП № 59457620 підлягає скасуванню.

Відповідач направив відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджуються, із посиланням на відповідні норми права та твердження, просив в задоволенні позову відмовити на тій підставі, що 04.07.2019 державним виконавцем відкрито провадження на направлено постанову рекомендованим поштовим відправленням на адресу позивача, що вказана у виконавчому документі. Також, 04.07.2019, винесено оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Державним виконавцем проводилися виконавчі дії щодо направлення до відповідних органів запитів, накладено арешт та обтяження на майно боржника, а на виконання ухвали Верховного Суду від 07.06.2019 висено, 31.07.2019, постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Добровільна сплата боргу вважається у випадку фактичної сплати коштів до моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а позивач як боржник сплатив борг 20.09.2019 після відкриття виконавчого провадження. Крім того, боржник затягував виконання виконавчого документа, шляхом подання касаційної скарги на рішення суду, про що повідомляв державного виконавця.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у заявах по суті справи, встановив наступне.

04.07.2019 державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відкрито виконавче провадження за ВП № 59457620 з виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду за № 344/17472/18 від 06.06.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради боргу в сумі 477 240, 22 гривень.

Також, 04.07.2019 відповідачем винесено постанову за ВП № 59457620 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 47 724, 02 гривень.

11.07.2019 позивач подав відповідачу заяву про зупинення провадження у зв`язку із відкриттям 07.06.2019 касаційного провадження та зупиненням, Верховним Судом, виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 25.02.2019 до закінчення касаційного провадження.

Постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за ВП №59457620 державним виконавцем винесено 31.07.2019.

На повідомлення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, листом за № 1056/11.1-09/13в від 25.10.2019, про сплату божником заборгованості за виконавчим документом, 16.03.2020, керуючись пунктом 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач виніс постанову про закінчення виконавчого провадження за ВП № 59457620.

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (стаття 10 Закону).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункту 1 частини 1 статті 26 Закону).

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частирна 5 статті 26 Закону).

Суд зазначає, що у постанові про відкритя виконавчого провадження від 04.07.2019 за ВП № 59457620, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець не зазначив про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частина 1).

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина 4).

Частина 5 статті 27 Закону передбачає, коли виконавчий збір не стягується.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Стаття 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначає наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, згідно частини 1 якої, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Частиною 3 вказаної статті Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 9 статті 27 Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно пункту 2 частини 1, частини 2 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8,11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті (частина 1 статті 35).

Суд встановив, що позивач керуючись правом, встановленим статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України, що спростовує твердження відповідача про затягування позивачем виконання рішення суду, у травні 2019 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2019 року у справі за № 344/17472/18.

07.06.2019 ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду зупинено виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2019 року до закінчення касаційного провадження, яке закінчено 14.08.2019.

Суд звертає увагу, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду за № 344/17472/18 від 06.06.2019 відкрито за постановою державного виконавця 04.07.2019, тобто в час дії ухваленого Верховним Судом рішення про зупинення виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.02.2019.

Вказані обставини дають підстави вважати, що позивача належним чином не повідомлено про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документу, чим позбавлено можливості боржника у виконавчому провадженні реалізувати свої права встановлені Законом України «Про виконавче провадження".

Також, суд звертає увагу, що відповідач в порушення норм, визначених статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження", на заяву боржника від 11.07.2019, не зупинив вчинення виконавчих дій, в строк, встановлений вказаною нормою Закону.

На виконання рішення Івано-Франківського міського суду за № 344/17472/18 від 25.02.2019 позивач здійснив сплату боргу 20.09.2019 в строк, коли вчинення виконавчих дій було зупинено, а примусове виконання не здійснювалася.

Як наслідок, відповідач відкрив виконавче провадження з примусового виконання за виконавчим документом, стягнення за яким було зупинено та не могло здійснюватися примусово до завершення строку такого зупинення, що також виключало встановлення обов`язку позивача, як боржника, по сплаті виконавчого збору у цьому виконавчому провадженні на момент його відкриття.

За таких обставин, з метою здійснення судом ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень та для відновлення його порушених відповідачем прав щодо відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, виконання якого зупинено Верховним Судом до закінчення касаційного провадження, суд вважає постанову Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 за ВП № 59457620 протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Івано-Франківського міського відділу Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (індекс 76018, вулиця Галицька, будинок 41, місто Івано-Франківськ, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 04.07.2019 за ВП № 59457620 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення виконавчого збору від 04.07.2019 за ВП № 59457620.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статтей 272, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його складання в повному обсязі.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Суддя Остап`юк С.В.

Рішення складене в повному обсязі 16 червня 2020 р.