Справа № 320/2661/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року м. Київ № 320/2661/20

Окружний адміністративний суд м. Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 40х, ) з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ), в якому просить суд визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни щодо винесення постанови ВП№61138143 від 02.03.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) грн 00 коп на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни, ВП №61138143 від 02.03.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) грн 00 коп на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачем не було дотримано порядку повідомлення про відкриття провадження та зобов'язання боржника вчинити певні дії, в зв'язку із чим, позивач не міг вчасно здійснити такі дії.

Ухвалю Київського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 року адміністративну справу № 320/2661/20 було передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподілено на суддю Вєкуа Н.Г.

Ухвалою суду від 07 травня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав відзив на позовну заяву разом із копіями матеріалів виконавчого провадження, в якому зазначив, що дії державного виконавця повністю відповідали положенням Закону України «Про виконавче провадження, а тому підстави для скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Розглянувши наявні документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

В провадженні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на примусовому виконанні перебуває виконавчих лист, виданий 16.01.2020 року Залізничним районним судом м. Львова у справі №462/5138/19 про скасування обтяження у вигляді застави транспортного засобу, а саме: автомобіля марки CHEVROLET, модель LACETTI, та зобов'язання ТзОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» подати Міністерству юстиції України заяву про припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і подальше вилучення запису про обтяження автомобіля марки CHEVROLET, модель LACETTI.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Лазаревою Альоною Ігорівною відкрито виконавче провадження ВП №61138143 від 04.02.2020 року та надано позивач строк на виконання рішення суду протягом десяти робочих днів.

Постановою державного виконавця ВП №61138143 від 02.03.2020 року на ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» накладено штраф у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду.

Незгода позивача із прийнятою постановою зумовила його звернення до Окружного адміністративного суду м. Києва із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 63 «;Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону №1404-VIII).

Частиною першою статті 75 «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Таким чином, постанова про накладення штрафу виноситься державним виконавцем стосовно боржника, у разі невиконання без поважних причин останнім рішення суду.

Судом з наданих матеріалів встановлено, що 06.03.2020 року на адресу позивача засобами поштового зв'язку надійшла постанова державного виконавця відділу ДВС Лазарвої А.І від 02.03.2020 року у виконавчому провадженні №61138143 про накладення штрафу, що підтверджується інформацією про відстеження поштового пересилання за №833 АТ «Укрпошта».

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших часників виконавчого провадження та надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини 9 ст. 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження №61138143 від 04.02.2020 року повинна була бути направлена на адресу позивача не пізніше 05.02.2020 року.

В порушення вищенаведених норм законодавства, постанова про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача не була направлена.

Вказані доводи не спростовані відповідачем у відзиву на позовну заяву. Так, до матеріалів виконавчого провадження були долучені лише квитанції про відправку на адресу позивача постанови про накладення штрафу від 02.03.2020 року, проте доказів відправки постанови про відкриття виконавчого провадження до матеріалів справи відповідачем не долучено.

Крім того, відсутність отримання постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу позивача підтверджується актом перевірки вхідної поштової кореспонденції ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» за період з 04.02.2020 по 06.03.2020 року (дата отримання постанови про накладення штрафу у ВП №61138143).

Таким чином, рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5138/19 позивачем не було виконано у строки, встановлені законом, в зв'язку із неотриманням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, як зазначає позивач, повний текст рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5138/19 03.12.2019 Позивачем отримано лише 14.02.2020 року.

Окрім зазначеного, Позивачем вчиняються дії, щодо оскарження рішення Залізничного районного суду м. Львова у справі № 462/5138/19 від 03.12.2019 року.

Суд наголошує, що відповідно до змісту наведених норм, сплив строку наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує накладення штрафу на боржник Боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадженії Підставою для накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений державе виконавцем строк рішення суду.

Таким чином, державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, яка встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

У разі з'ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчої) провадження державний виконавець не вправі накладати штраф на боржника за невиконання рішення визначений у постанові про відкриття виконавчого провадження строк.

Такого висновку притримується Верховний Суд у своїй постанові у справі № 554/1 31.07.2009.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не виконано рішення суду у строк, встановлений державним виконавцем, з незалежних від нього обставин, а саме: в зв'язку із неотримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.02.2020 року, тобто за відсутності його вини.

В зв'язку із чим, суд вважає, що позивач не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді штрафу, в зв'язку із бездіяльністю відповідача.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог.

Згідно з вимогами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 40х, ) задовольнити повністю;

2. Визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни щодо винесення постанови ВП№61138143 від 02.03.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) грн 00 коп на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та скасувати постанову старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лазаревої Альони Ігорівни, ВП №61138143 від 02.03.2020 року про накладення штрафу у розмірі 5100 (п'ять тисяч сто) грн 00 коп на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку».

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 40х, ) понесені судові витрати у розмірі 2102 (дві тисячі сто дві) грн за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 110, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною першою статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону №2147-VIII)

Суддя Н.Г. Вєкуа