Справа № 233/1524/20
Суддя: Мартишева Т. О.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

233 № 233/1524/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Колеснікової М.М.,

позивача

відповідача

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капрала поліції Алексєєнко Андрія Андрійовича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

В С Т А Н О В И В:

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 до поліцейського сектору реагування патрульної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капрала поліції Алексєєнко А.А., в якій позивач просить: - визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову серії БАА №240458 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що 14 березня 2020 року відносно нього відповідачем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Як зазначено у постанові, позивач керував транспортним засобом ЗАЗ 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , без поліса обов`язкового страхування, чим порушив п. 2.1-ґ Правил дорожнього руху України. На позивача накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. Зазначену постанову вважає незаконною та такою, що підлягає до скасування, вказуючи, що 14 березня 2020 року після 14 год. 15 хв. він, як потерпілий внаслідок ДТП, викликав співробітників поліції на місце події по вул.. Ціолковського, 31, м. Костянтинівки, де при складанні протоколу відповідач наказав йому пред`явити документи водія. Позивачем відповідно до вимог п. 2.1.ґ Правил дорожнього руху було надано необхідні документи для перевірки, після чого він поїхав у справах. 19 березня 2020 року поштою позивачем було отримано оскаржувану постанову, складену за ознаками ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що викладені у постанові факти не відповідають дійсності. Так, у нього наявний страховий поліс № НОМЕР_2 , діючий до 07 листопада 2020 року, який завжди знаходиться у телефоні позивача в електронному вигляді. Ним було надано поліцейському відповідний QR код, але той відмовився його перевіряти. На думку позивача, поліцейським при винесенні оскаржуваної постанови не було зібрано та досліджено жодних допустимих доказів, які б підтверджували його вину у скоєнні правопорушення. Складена постанова не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки не містить порядку її оскарження, тому підлягає до скасування.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с. 16).

Відповідач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, до якої додав диск із відеозаписом (а.с. 28-29), оригінал оскаржуваної постанови (а.с. 37), відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

З`ясувавши позицію сторін, обставини справи, дослідивши надані на їх підтвердження докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14 березня 2020 року о 15 годині 55 хвилин поліцейським сектора реагування патрульної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області капралом поліції Алексєєнко А.А. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 240458 у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. щодо ОСОБА_1 , який 14 березня 2020 року о 14 год. 15 хв. у м. Костянтинівка Донецької області по вул. Ціолковського біля будинку 31 керував транспортним засобом ЗАЗ 110307-40, державний номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив підпункт «ґ» п. 2.1 Правил дорожнього руху України (а.с. 7, 37).

Згідно позначки у постанові серії БАА № 240458 від 14 березня 2020 року водій ОСОБА_1 від підпису відмовився.

Додатком до даної постанови є відеозапис з б/к 103.

Спірним у даній справі є правомірність винесення відповідачем постанови серії БАА № 240458 від 14 березня 2020 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу 425 грн.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до копії полісу № 147330338 (а.с. 5) між страховиком - ТДВ СК «Альфа-Гарант» , та страхувальником - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає: АДРЕСА_1 , укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу ЗАЗ 110307 з номерним знаком НОМЕР_1 , строком дії з 08 листопада 2019 року по 07 листопада 2020 року.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 2.4 Правил дорожнього руху України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1; дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу; дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17 викладено правовий висновок про те, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України, а отже вимоги посадової особи відповідача до позивача про пред`явлення документів в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб є не обґрунтованими.

Статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, зокрема, 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно п. 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Як встановлено у ході судового розгляду, позивач ОСОБА_1 у вказаний вище час та місці був учасником дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку із чим відповідач вимагав від нього пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів.

Разом з тим, як вбачається з дослідженого відеозапису (а.с. 29), відносно позивача не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ст. 280 КУпАП).

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення охоплює вину, мотив і мету поведінки правопорушника. Адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і з необережності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, котра його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, якщо особа, котра його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).

Отже, тільки за наявності складу адміністративного правопорушення особа, яка його вчинила, може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Оцінка доказів здійснюється судом за правилами статті 90 КАС України, відповідно до приписів якої суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що на час складення оскаржуваної постанови позивач ОСОБА_1 мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме візуальну форму полісу, що посвідчує укладення внутрішнього електронного договору обов`язкового страхування (на електронному носії), який як станом на 14 березня 2020 року, так і на час розгляду справи є діючим (а.с. 5, 38).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст. 77 КАС України).

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2020 року у відповідача було витребувано оригінал оскаржуваної постанови, що надійшов від відповідача до суду 11 червня 2020 року, а також відомості щодо її чинності, які станом на час розгляду адміністративної справи відповідачем суду не надані.

Судом досліджено наданий відповідачем відеозапис з нагрудного відео реєстратора поліцейського (а.с. 29). За результатами перегляду відеозапису установлено, що позивач ОСОБА_1 пояснював поліцейському про наявність чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в електронному вигляді, надавав для ознайомлення візуальну форму полісу та відповідний QR код. Також, відеозаписом зафіксовано, що поліцейський пересвідчився у чинності полісу, про що він зазначив присутнім на місці складення постанови, вказуючи при цьому, що такий поліс відсутній у водія у роздрукованому вигляді.

Таким чином, наданими відповідачем доказами не спростовуються вказані вище доводи позивача ОСОБА_1 , а навпаки підтверджується обґрунтованість обставин адміністративного позову.

З огляду на імперативний обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, а також у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 77 КАС України довести у подальшому перед судом правомірність своїх дій, і такі обставини повинні бути підтвердженні як належними, допустимими, достовірними, так і достатніми доказами, суд не може прийняти як доказ правомірності дій працівника поліції та законності винесення оскаржуваної постанови лише саму постанову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, в зв`язку з чим судом не встановлена наявність складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає скасуванню.

При цьому, з урахуванням положень ч.2 ст.9, ч.3 ст. 286 КАС України, з метою ефективного захисту прав позивача у справі, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог та провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.126 КУпАП закрити.

Оскільки за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, позовні вимоги позивача щодо визнання дій відповідача протиправними задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 77, 139, 243, 244, 245, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до поліцейського СРПП Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області капрала поліції Алексєєнко Андрія Андрійовича (адреса місця розташування: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Злагоди, буд. 2) про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА № 240458, складену 14 березня 2020 року поліцейським сектора реагування патрульної поліції Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУ НП в Донецькій області старшим сержантом поліції Алексєєнко Андрієм Андрійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та справу про адміністративне правопорушення закрити.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Костянтинівський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п. 3 розділу VІ «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, строк на апеляційне оскарження судового рішення продовжується на строк дії такого карантину.

Повне судове рішення складено 12 червня 2020 року.

Суддя :