Справа № 200/3392/20-а
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 р. Справа№200/3392/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративний позов ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірною відмови про перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці і зобов`язання вчинити певні дії , -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_2 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі УПФУ, відповідач), в якому просить: - визнати неправомірною відмову про перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці; - зобов`язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової служби з 1 листопада 1982 року по 22 січня 1985 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 1 вересня 1986 року по 27 серпня 1990 року, роботу на посаді слідчого з 28 серпня 1990 року по 22 березня 1993 року; - зобов`язати здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з 3 грудня 2016 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач відмовивши в перерахунку щомісячного грошового утримання судді з 86% на 90% від заробітної плати працюючого судді на відповідній посаді, грубо порушив Конституцію України, вимоги Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 № 2453-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Дії відповідача є неправомірними та його необхідно зобов`язати зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби з 01.11.1982 по 22.01.1985, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 01.09.1986 по 27.08.1990, роботу на посаді слідчого з 28.08.1990 по 22.03.1993, здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що згідно з п. 1 ст. 137 Закону Україні «Про судоустрій і статус суддів» до стажу роботи суддів зараховується період перебування на посаді суддів України, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Підстав для зарахування до стажу судді строкової військової служби з 01.11.1982 по 22.01.1985 і служби в органах внутрішніх справ відсутні.

Ухвалою від 31.03.2020 позовна заява залишена без руху.

Ухвалою від 13 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, витребувані докази.

Ухвалою від 22.04.2020 витребувані докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України № НОМЕР_2 і довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 05.06.1998 року.

Постановою Верховної Ради України від 22 вересня 2016 року № 1600-VIII, у зв`язку з поданням заяви про відставку, ОСОБА_1 з посади судді Новогродівського міського суду Донецької області.

До суду надана довідка УПФУ № 1162 від 28.04.2020, за якою позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує довічне утримання судді.

Відповідно до копії військового квитка НОМЕР_3 позивач з 01.11.1982 по 22.01.1985 перебував на військовій службі

Позивачем надана копія трудової книжки, в якій наявні записи про прийняття на службу в органи внутрішніх справ з 17.06.1985 по 22.03.1993, про обрання 18.03.1993 суддею Новогродівського міського суду і про відрахування зі штату Новогродівського міського суду Донецької області 02.12.2016.

З копії послужного списку позивача (особистий № С-480051) випливає, що з 28.08.1990 по 22.03.1993 перебував на посаді слідчого в органах внутрішніх справ. Також наявні записи щодо навчання у Вищій слідчій школі МВД СССР з 01.09.1986 по 27.07.1990. Суд звертає увагу на те, що позивач закінчив Вищу слідчу школу МВД СССР саме 27.07.1990, а не 27.08.1990.

Також до суду наданий відповідний диплом НОМЕР_4 від 27.08.1990 щодо навчання з 1986 по 1990 у Вищій слідчій школі МВД СССР, за яким рішення Державної екзаменаційної комісії від 27.07.1990 позивачу присвоєна кваліфікація «юрист».

З повідомлення УПФУ в м. Селідове Донецької області № 2103 від 22.12.2016 і розпорядження УПФУ в м. Селідове Донецької області № 195105 від 05.01.2017 випливає, що до страхового стажу позивача враховано 34 роки 0 місяців 23 дні, у тому числі 23 роки 8 місяців 16 днів на посаді судді і 2 роки 2 місяці 22 дні військової служби.

З копії витягу з ІКІС: Підсистеми призначення та виплати пенсії випливає, що до страхового стажу позивача врахований період навчання з 01.09.1986 по 27.07.1990.

Суд також звертає увагу на те, що Територіальним управлінням Державної судової адміністрації в Донецькій області позивачу видана довідка № 2930 від 04.10.2016, з якої випливає, що позивачу виплачувалася надбавка за вислугу років у розмірі 70 % посадового окладу, яка згідно із Законом України від 7 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» виплачувалася за наявності стажу роботи більше 30 років (до 35 років).

У довідках Територіального управління Державної судової адміністрації в Донецькій області від 04.02.2019 № 04-834-19, 04.02.2019 № 04-835-19 і 04.02.2019 № 370 від 17.03.2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці також указано про доплату за вислугу років позивачу в розмірі 70 %.

Крім того, до суду наданий розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складений Новогродівським міським судом Донецької області 05.12.2016, за яким стаж судді у позивача складає 23 роки 8 місяців 14 днів, а саме з 18.03.1993 по 02.12.2016 (станом на 02.12.2016).

Суд звертає увагу на те, що період з 18.03.1993 по 22.03.1993 вже враховано до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач звернувся до УПФУ із заявою від 2 грудня 2019 року, в якій просить зарахувати до стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби з 01.11.1982 по 22.01.1985, період служби в органах внутрішніх справ з 17.06.1985 по 22.03.1993. При цьому, час проходження служби в органах внутрішніх справ половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних закладах з 01.09.1986 по 27.08.1990 та робота на посаді слідчого з 28.08.1990 по 22.03.1993.

Аналогічну заяву позивач подавав 28.04.2017 до Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Листом УПФУ від 13.12.2019 № 66/П-22-01-03 повідомлено позивача про те, що йому з 03.12.2016 призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів». Період проходження строкової військової служби з 01.11.1982 по 22.01.1985 та період служби в органах внутрішніх справ з 17.06.1985 по 22.03.1993 зараховані до страхового стажу. Зазначено, що страховий стаж складає 34 роки 23 дні, у тому числі стаж на посаді судді 23 роки 8 місяців 16 днів.

Частиною 4 ст. 142 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно з ч. 3 вказаної статті встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Статтею 137 Закону № 1402-VIII передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Верховний Суд неодноразово вказував, зокрема в постанові від 07.08.2019 у справі № 753/22101/16-а і в постанові від 07.08.2019 у справі №753/22101/16-а, на те, що повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, а не з прийняттям відповідного наказу про виключення судді зі складу суду.

Суд ураховує, що стаж позивача після його звільнення Верховною Радою України до його відрахування зі штату суду не є спірним у межах цієї справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами п. 14 ч. 1 ст. 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

На момент звільнення позивача у відставку діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон №1402).

Відповідно до пункту 25 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

За правилами частини першої статті 120 Закону №2453-VI, в редакції діючій на час подання позивачем заяви про відставку, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно із вимогами статті 135 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи, що дає судді Конституційного Суду України право на відставку і виплату вихідної допомоги, зараховується також стаж іншої практичної, наукової, педагогічної роботи за фахом та стаж державної служби.

Водночас, відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів" (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 20 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також робота на посадах слідчого.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати його стаж роботи на посаді слідчого з 28 серпня 1990 року по 17 березня 1993 року (включно). Суд звертає увагу, що до стажу судді позивача, що дає право на відставку, уже враховано період з 18.03.1993 по 22.03.1993.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 5 грудня 2019 року у справі № 592/2737/17, від 6 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17.

Відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI, в редакції чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ "Про статус суддів".

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Крім того, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

На час набрання чинності Законом № 2453-VI (30 липня 2010 року) діяла постанова Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 22 років (при достатніх 10), до стажу роботи, який дає судді право на відставку, враховується також період проходження строкової військової служби.

Отже, до загального стажу роботи позивача, який дає право на відставку належить враховувати, крім роботи на посаді судді, календарний період проходження строкової військової служби з 01.11.1982 по 22.01.1985 та половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (половину періоду з 01.09.1986 по 27.07.1990). Суд звертає увагу на те, що позивач закінчив Вищу слідчу школу МВД СССР саме 27.07.1990, а не 27.08.1990.

Отже, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, періоду проходження строкової військової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі та стажу роботи на посаді слідчого, є неправомірним.

Тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача врахувати наведені періоди до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12 травня 2020 у справі №303/1504/17-а; від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4458/17 від 28.11.2019 у справі №428/3117/17.

Також суд зазначає, що позивач звернувся безпосередньо до УПФУ із заявою від 02.12.2019, а не від 28.04.2017.

У заяві від 02.04.2019 позивач просив зарахувати спірні в цій справі періоди до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Жодних вимог щодо перерахунку і виплати довічного грошового утримання судді в певному розмірі, зокрема 90 % від заробітку працюючого судді, позивачем до УПФУ у вказаній заяві не наведено.

Рішенням Конституційного Суду України від № 2-р/2020 від 18.02.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами: - пункту 7 „та ліквідуються в частині Верховного Суду України; - пункту 14 „судді Верховного Суду України; - пункту 25. Також зазначено, що положення Закону України „Про судоустрій і статус суддів від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 18.02.2020 втратили чинність положення п. 25 розділу XII Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що «Право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.»

З наведеного випливає, що з 18.02.2020 змінилося правове регулювання правовідносин щодо щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, на момент розгляду цієї справи, у суду відсутні підстави вважати, що після зарахування спірних періодів до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, УФПУ буде виплачуватися довічне утримання у невстановленому законодавством розмірі.

Також спір між сторонами виник щодо наявності правових підстав врахування окремих періодів роботи позивача до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а не правильності визначення УПФУ певного розміру цього утримання.

Тому є передвчасною і не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання здійснити перерахунок і виплатити щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від заробітку працюючого судді на відповідній посаді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Як було зазначено у заяві від 02.12.2019 позивач просив врахувати певні періоди роботи, а безпосередньо вимоги про перерахунок утримання він не заявляв і УПФУ саме в перерахунку утримання не відмовляло, тому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 9 КАС України, суд вважає за необхідне визнати протиправною відмову в зарахуванні спірних періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до квитанції від 19.02.2020 № 0.0..1 позивачем сплачено 840,80 грн судового збору за подання позову.

Частинами 1 та 3 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позов задоволено частково, стягненню на користь позивача підлягає 420,40 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (ідентифікаційний код: 41247274, 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв праці, буд. 6) про визнання неправомірною відмови про перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді у відставці і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області в зарахуванні ОСОБА_1 спірних періодів роботи до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 1 листопада 1982 року по 22 січня 1985 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 1 вересня 1986 року по 27 липня 1990 року, періоду роботи на посаді слідчого з 28 серпня 1990 року по 17 березня 1993 року.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 1 листопада 1982 року по 22 січня 1985 року, половину строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах з 1 вересня 1986 року по 27 липня 1990 року, періоду роботи на посаді слідчого з 28 серпня 1990 року по 17 березня 1993 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області суму судових витрат у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 (сорок) копійок.

Повне рішення суду складене 12 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя К.О. Куденков