Справа № 120/4185/19-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 червня 2020 р. Справа № 120/4185/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дмитришеної Р.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Воронюк В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Довбенко М.П.

представника співвідповідача: Герман І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 (іден. код - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 40108672, вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050), співвідповідача - Ліквідаційної комісії управління МВС України у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м. Вінниця)

про: визнання неправомірним наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (іден. код - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 40108672, вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050) про визнання неправомірним наказу.

Одночасно в прохальній частині позову позивач клопотав про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 18.12.2019 підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказані позивачем визнано неповажними. Позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

На виконання зазначеної ухвали, позивачем 13.01.2020 подано до суду матеріали на усунення недоліків.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 04.03.2015 УМВС України у Вінницькій області прийнято наказ про звільнення ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ згідно з п.п. "е", п. 63 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Не погоджуючись із звільненням з вказаних підстав (за порушення дисципліни), позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 16.01.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 18.02.2020 о 13:00 год. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

При відкритті провадження судом не розглянуто питання щодо визнання поважними причин пропуску звернення до суду та поновлення процесуального строку, розгляд вказаного клопотання вирішено здійснювати у підготовчому засіданні.

На виконання вимог ухвали суду від 16.01.2020 та відповідно до положень ст. 162 КАС України, стороною відповідача подано до суду відзив щодо заявлених позовних вимог, з якого слідує, що відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року України №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" ліквідовано УМВС України у Вінницькій області та утворено юридичну особу публічного права Головне управління Національної поліції у Вінницькій області.

Відповідно до витягу ЄДРПО станом на сьогоднішній день УМВС України у Вінницькій області знаходиться в стані припинення. Головне управління Національної поліції у Вінницькій області зареєстроване як юридична особа, про що до ЄДР внесений запис за номером 1 013621 та не є правонаступником прав та обов`язків УМВС України у Вінницькій області. Так, УМВС України у Вінницькій області є окремою юридичною особою.

Таким чином, ГУНП у Вінницькій області на сьогоднішній день є неналежним відповідачем по даній справі, а таким є УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Крім того, вказано, що позивач був звільнений 04.03.2015 саме з УМВС України у Вінницькій області. Жодних рішень стосовно позивача ГУНП не приймало та його прав не порушувало, тому не може бути належним відповідачем у справі.

Щодо визнання неправомірним наказу УМВС України у Вінницькій області №34о/с від 04.03.2015 про звільнення ОСОБА_1 , з ОВС згідно з п.п. "е" п. 63 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, то такий прийнятий на виконання наказу УМВС № 145 від 20.02.2015, яким накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, Праввил поведінки та професійної етики.

Окремо, представник вказував щодо пропущення позивачем строку звернення до суду.

17.02.2020 на адресу суду надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду від представника відповідача.

18.02.2020 позивачем подано клопотання про залучення співвідповідача у справі - Ліквідаційну комісію управління МВС України у Вінницькій області.

Ухвалою суду від 18.02.2020 клопотання позивача про залучення співвідповідача задоволено та залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Ліквідаційну комісію управління МВС України у Вінницькій області. Витребувано у Ліквідаційної комісії управління МВС України у Вінницькій області та зобов`язано в 10-денний строк з дня вручення даної ухвали надати суду особову справу ОСОБА_1 . Відкладено підготовче судове засідання на 25.03.2020 р. о 13:00 год.

24.02.2020 на адресу суду надійшла позовна заява із уточненими позовними вимогами.

11.03.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву разом із витребуваними документами від представника Ліквідаційної комісії управління МВС України у Вінницькій області із запереченнями проти позову, які полягають у наступному.

15.05.2014 ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ на посаду міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС. Наказом УМВС України у Вінницькій області №34о/с від 04.03.2015 згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, ОСОБА_1 звільнено з ОВС у запас Збройних сил за п. 63 "е" (за порушення дисципліни) на підставі наказу УМВС від №145 від 20.02.2015 та подання командира БПСМ ОП "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області.

Так, відповідно до наказу УМВС України у Вінницькій області №145 від 20.02.2015 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту ОВС, Правил поведінки та професійної етики. Згідно висновку проведеного службового розслідування від 06.02.2015 було встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово, під час перевірки несення служби добовим нарядом по охороні приміщення місця дислокації загону БПСМ ОП "Вінниця" знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Вказані факти підтверджені відповідними поясненнями ОСОБА_1 , рапортами керівництва загону, а також поясненнями міліціонерів БПСМОП "Вінниця" УМВС.

Таким чином, у разі виявлення порушень законодавства, зловживань чи інших правопорушень у службовій діяльності особа рядового або начальницького складу повинна вжити заходів щодо припинення цих порушень та доповісти про це безпосередньому або старшому прямому начальникові.

При звільненні з ОВС ОСОБА_1 , був ознайомлений із матеріалами, що містяться в його особовій справі, а також отримав відповідні документи в тому числі і витяг з наказу УМВС №34о/с від 04.03.2015.

Відповідач звертає увагу суду, що наказ УМВС України у Вінницькій області від 04.03.2015 №34 о/с є виконанням наказу УМВС №145 від 20.02.2015.

Окремо, вказано щодо пропущення позивачем строку звернення до суду у відповідності ст. 122 КАС України.

19.03.2020 на адресу суду від позивача надійшло заперечення на відзив, яке за своєю суттю є відповіддю на відзив, в якій останній виклав свої пояснення щодо наведених у відзиві аргументів та мотиви їх відхилення.

Як на підставу протиправності наказу вказав, що службове розслідування стосовно нього проводилось в період перебування на лікуванні, що суперечить Дисциплінарному статуту, оскільки висновок про закінчення службового розслідування датований 06.02.2015. При прийнятті рішення також не враховано перебування позивача на лікуванні, позитивну характеристику, неодноразове перебував в зоні АТО, непритягення до дисциплінарної відповідальності, про що свідчить послужний список, наданий Ліквідаційною комісією УМВС України у Вінницькій області.

Крім того, як стверджує позивач, йому не доведено до відома наслідки оскаржуваних наказів.

Ухвалою суду від 25.03.2020 клопотання представника відповідача задоволено та відкладено судовий розгляд справи на іншу дату.

03.04.2020 на адресу від представника Ліквідаційної комісії управління МВС України у Вінницькій області надійшло заперечення, в якому останній виклав свої пояснення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив мотивів, які полягають у наступному.

Щодо проведення службового розслідування у період тимчасової непрацездатності позивача, що підтверджується довідкою №249, виданою поліклінікою УМВС України у Вінницькій області, він лікувався у період з 23.01.2015 по 12.02.2015. Так, висновок службового розслідування затверджений 06.02.2015, однак тимчасова непрацездатність міліціонера не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування, адже згідно ч. 2 ст. 18 Закону України "Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ", такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Разом з тим, відповідно до п. 6.3.6 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої Наказом МВС від 12.03.2013 № 230, забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення. Втім, пояснення у ОСОБА_1 було відібрано 22.01.2015. Наказ № 145 про застосування дисциплінарного стягнення видано 20.02.2015 (після закінчення періоду тимчасової непрацездатності).

Окремо зазначено, що позивач визнав ту обставину, що йому було відомо про накази на звільнення, однак вважає протиправним нероз`яснення наслідків звільнення з підстав порушення дисципліни.

Ухвалою суду від 27.05.2020 призначено підготовче засідання на 02 червня 2020 р. о 10:00 год.

Ухвалою суду від 02.06.2020 в задоволенні заяви представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду відмовлено. Заяву позивача про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та поновлення процесуального строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску звернення до суду з даним позовом та поновлено процесуальний строк.

Ухвалою суду від 02.06.2020, проголошено без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримав поданий адміністративний позов та просив його задовольнити. Окремо в поясненнях вказав, що він не оскаржує саме звільнення його із займаної посади, а оскаржує підставу його звільнення. Протиправність оскаржуваних наказів мотивує тим, що йому про наслідки звільнення за порушення дисципліни, стало відомо у 2019 році, оскільки при подальшому працевлаштуванні стало зрозуміло, що таке формолювання та такі підстави порушують його право на працю.

Представники відповідача та співвідповідача в ході засідання заперечували щодо позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем обставини та обґрунтування, вказані відповідачем та співвідповідачем у відзивах та запереченнях на позов мотиви, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

15.05.2014 ОСОБА_1 прийнятий на службу в органи внутрішніх справ на посаду міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_2 від 15.05.2014 та послужному списку позивача.

З 11.07.2017 проходив службу на посаді міліціонера взводу №1 роти №2 БПСМ ОП "Вінниця" УМВС.

Згідно із наказом №65 "Про призначення та проведення службового розслідування", встановлено що рапортом керівника загону - заступника командира батальйону ПСМ ОП "Вінниця" полковника міліції ОСОБА_2 повідомлено про виявлення на службі в стані алкогольного сп`яніння співробітника БПСМ ОП "Вінниця" молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 . Вказаним наказом вирішено організувати та забезпечити проведення службового розслідування за вказаним фактом.

Згідно пояснень, відібраних у ОСОБА_1 22.01.2015, останнім повідомлено, що 28.12.2014 ним вживався алкоголь, а саме пиво та шампанське (а.с. 65).

Крім того, в матеріалах справи міститься рапорт ОСОБА_1 , в якому ним повідомлено наступне: "в зв`язку із новорічними святами 01.01.2015 в зоні АТО заступив на чергування в випившому стані". (а.с. 82)

З 23.01.2015 по 15.02.2015 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в поліклініці УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується довідкою №249 від 23.01.2015.

Висновком службового розслідування за фактом зловживання спиртними напоями 28.12.2014 та 01.01.2015 міліціонером БПСМ ОП "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області молодшим сержантом міліції ОСОБА_1 від 06.02.2015 встановлено, що останнім порушено вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Правил етичної поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у зловживанні спиртними напоями під час виконання службових обов`язків 28.12.2014 та 01.01.2015. Крім того, вказано щодо звільнення ОСОБА_1 з ОВС відбулось після виходу з лікарняного.

Наказом №145 від 20.02.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності міліціонера взводу №1 роти №2 БПСМ ОП "Вінниця УМВС України у Вінницькій області молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 " встановлено, що останній систематично допускав порушення службової дисципліни, а саме: 28.12.2014 та 01.01.2015 під час несення служби добовим нарядом по охороні приміщення місця дислокації загону знаходився з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Так, вказаним наказом вирішено, за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Правил етичної поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у зловживанні спиртними напоями під час виконання службових обов`язків 28.12.2014 та 01.01.2015, міліціонера взводу №1 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ - звільнити.

Наказом №34 о/с від 04.03.2015 Управлінням МВС України у Вінницькій області (по особовому складу) молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 "е" (за порушення дисципліни) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вважає, що наказ №34 о/с від 04.03.2015 щодо його звільнення за порушення дисципліни протиправними, оскільки такі порушують його конституційні права. На думку позивача, обов"язок відповіда роз"яснити йому про наслідки наказу про звільнення з підстав порушення дисципліни. Позивач вказує, що наказ є протиправним, та таким що порушує його право на працю, тому він звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України закріплено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулювався Законом України від 20.12.1990 № 565-XII "Про міліцію" (далі-Закон №565-XII), в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин.

Як передбачено ч. 1 ст. 16 Закону №565-XII від 20.12.1990 року за № 565-XIІ, особовий склад міліції складається з працівників, що проходять державну службу в підрозділах міліції, яким відповідно до чинного законодавства присвоєно спеціальні звання міліції.

Відповідно до статті 18 Закону №565-XII, порядок та умови проходження служби в поліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Зокрема, порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки визначає Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ №114 від 29.07.1991, з наступними змінами та доповненнями (далі - Положення).

Так, відповідно до пп. "є" ст. 63 Положення, звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться за порушення дисципліни.

Особи рядового і начальницького складу, які скоїли вчинки, що дискредитують звання рядового і начальницького складу, звільняються з органів внутрішніх справ. При цьому звільнення проводиться з урахуванням вимог пункту 62 цього Положення (ст. 66 Положення).

Згідно з ч. 9 статті 18 Закону №565-XII, дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України затверджується Верховною Радою України. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року за №3460-IV, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, у відповідності до ст. 2 згаданого Закону, - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Як передбачено ст. 7 даного Закону, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

З аналізу ст. 12 цього ж Закону випливає, що звільнення з органів внутрішніх справ є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення.

Статтею 14 визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Так, зокрема, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Відповідно до ч. 5 Закону №565-XII, службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку. №565-XII, службова особа міліції, яка порушила вимоги закону або неналежно виконує свої обов`язки, несе відповідальність у встановленому порядку.

Відповідно до пункту 2.2. Розділу II Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 22.02.2012 № 155 (чинними на момент спірних правовідносин), дотримання норм поведінки, установлених цими Правилами, є моральним обов`язком кожного працівника органів внутрішніх справ незалежно від займаної посади та спеціального звання.

Пунктом 1.1. Розділу III Правил передбачено, що кожен громадянин України, який вступає на службу до органів внутрішніх справ, добровільно покладає на себе обов`язок служіння Українському народові й захисту свободи, демократії, законності та правопорядку. Професійний обов`язок працівника полягає в безумовному виконанні закріплених Присягою, законами та професійно-етичними нормами завдань щодо забезпечення надійного захисту правопорядку, законності, громадської безпеки (п. 2.2. Розділу III Правил). Честь працівника виявляється в сукупності якостей, в т.ч. як вірність службовому обов`язку (п. 2.3. Розділу III Правил).

Працівник органів внутрішніх справ, керуючись Присягою, відповідно до службового обов`язку, дотримуючись професійних честі і гідності, бере на себе такі моральні зобов`язання: визнавати пріоритет державних і службових інтересів над особистими у своїй діяльності; бути прикладом безумовного дотримання вимог законів та службової дисципліни в професійній діяльності, залишатися за будь-яких обставин відданим інтересам служби; бути мужнім і безстрашним у небезпечних ситуаціях, які виникають під час припинення правопорушення, ліквідації наслідків аварій та стихійного лиха, проведення заходів щодо порятунку життя і збереження здоров`я людей (п. 4.1. Розділу III Правил).

Ці Правила поведінки під час виконання службових обов`язків, оперативно-службових завдань вимагають від працівника: безперечно і неухильно поважати та захищати права та свободи людини і громадянина, відповідаючи перед державою і суспільством за життя та безпеку людей у ситуаціях, що потребують втручання правоохоронців; стверджувати та відстоювати честь і гідність правоохоронця як посадової особи, уповноваженої державою та Українським народом захищати законні права й інтереси громадян (п. 2.1. Розділу IV Правил). Для працівника неприпустимі байдужість, бездіяльність і пасивність у попередженні і припиненні правопорушень (п. 2.3. Розділу IV Правил).

Працівник органів внутрішніх справ повинен неухильно дотримуватися вимог цих Правил. Працівник, який порушує принципи і норми професійної етики, втрачає добре ім`я і честь, дискредитує свій підрозділ і органи внутрішніх справ, позбавляється морального права на повагу, підтримку і довіру з боку громадян, колег і товаришів по службі (п. 7.8. Розділу VII Правил),

В матеріалах справи наявний висновок службового розслідування від 05.02.2015, затверджений 06.02.2015, за фактом зловживання спиртними напоями 28.12.2014 та 01.01.2015 міліціонером БПСМ ОП "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області молодшим сержантом міліції ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування установлено порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Правил етичної поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у зловживанні спиртними напоями під час виконання службових обов`язків ОСОБА_1 . Втім, враховуючи тимчасову непрацездатність позивача, звільнити його з ОВС вирішено після виходу з лікарняного.

Позивач в період з 23.01.2015 по 15.02.2015 перебував на амбулаторному лікуванні в поліклініці УМВС України у Вінницькій області, що підтверджується довідкою №249 від 23.01.2015.

Наказом №145 від 20.02.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності міліціонера взводу №1 роти №2 БПСМ ОП "Вінниця УМВС України у Вінницькій області молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 " вирішено, за порушення службової дисципліни, вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Правил етичної поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у зловживанні спиртними напоями під час виконання службових обов`язків 28.12.2014 та 01.01.2015, міліціонера взводу №1 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ - звільнити.

Вказаний наказ винесено після закриття лікарняного позивача. Крім того, копію такого наказу отримано позивачем особисто, про що свідчить відповідний запис (а.с. 59).

Даний наказ не оскаржувався позивачем у судовому порядку раніше.

Наказом №34 о/с від 04.03.2015 Управлінням МВС України у Вінницькій області (по особовому складу) молодшого сержанта міліції ОСОБА_1 , міліціонера взводу №1 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за п. 63 "е" (за порушення дисципліни) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивачем отримано копію вказаного наказу в управлінні кадрового забезпечення УМВС України у Вінницькій області 04.03.2015.

Згідно із матеріалів позовної заяви позивач не заперечує щодо звільнення його з органів внутрішніх справ, а вважає протиправною саме підставу звільнення - п. 63 "е" (за порушення дисципліни) згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Оцінюючи твердження позивача про протиправність оскаржуваного наказу, саме з підстав звільнення за порушення службової дисципліни, який, на його думку, порушує його конституційні права та створює перешкоди у працевлаштуванні, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. З Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 6 КАС України.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) Конституційний Суд України в Рішенні від 01.12.2004 №18-рп/2004 дав визначення поняттю "охоронюваний законом інтерес", який вживається в ряді законів України, у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова), який розуміє як правовий феномен, що: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Звідси, поняття "охоронюваний законом інтерес" у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" має один і той же зміст.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

Аналогічний висновок висвітлений Верховним Судом України в постанові від 15.12.2015 у справі № 800/206/15 та в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.01.2016 у справі №К/800/38720/15.

Суд не приймає доводи позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав у вересні 2019 року при влаштуванні в територіальний підрозділ Служби судової охорони у Вінницькій області, оскільки особа дізналася про оскаржуваний наказ та підставу про звільнення значно раніше, але тільки у 2019 році вона з`ясувала та зрозуміла для себе, що відповідний зміст рішення порушує її право.

Водночас, суд вважає необґрунтованими доводи позивача, що Управлінням не доведено до відома ОСОБА_1 про наслідки оскаржуваного наказу, адже позивач особисто ознайомився із змістом оскаржуваних наказів, підставами звільнення та отримав відповідний витяг з наказу №36 о/с від 04.03.2015, а тому мав можливість детально ознайомитись із ним.

Не розуміння позивачем наслідків звільнення за порушення дисципліни не є підставою вважати, що наказ є протиправним

Стосовно тверджень позивача про те, що службове розслідування відносно нього проводилось в період його перебування на лікуванні, суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку службового розслідування за фактом зловживання спиртними напоями 28.12.2014 та 01.01.2015 міліціонером БПСМ ОП "Вінниця" УМВС України у Вінницькій області молодшим сержантом міліції ОСОБА_1 , який затверджений 06.02.2015, встановлено, що останнім порушено вимоги ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ, Правил етичної поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу ОВС України, що виразилось у зловживанні спиртними напоями під час виконання службових обов`язків 28.12.2014 та 01.01.2015. Крім того, вказано щодо звільнення ОСОБА_1 з ОВС після виходу з лікарняного.

Відповідно до п. 6.3.6. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України (чинної на момент спірних правовідносин) забороняється затверджувати висновок службового розслідування без отримання від особи РНС письмового пояснення або за відсутності акта про її відмову в наданні письмового пояснення. Небажання особи РНС, відносно якої проводиться службове розслідування, надавати пояснення не перешкоджає затвердженню висновку службового розслідування та накладенню дисциплінарного стягнення.

Водночас, в матеріалах справи міститься пояснення ОСОБА_1 , які були відібрані 22.01.2015.

Разом з тим, ст. 18 Закону України "Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України" дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

Вказану норму дотримано відповідачем, про що свідчить оскаржуваний наказ від № 145 від 20.02.2015, що винесений після виходу позивача з лікарняного.

Таким чином, дії Управління вчинено в межах і в спосіб, передбачений законом та без порушення норм законодавства, яке діяло на момент виникнення спірних правовідносин, а отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування наказу УМВС України у Вінницькій області від 04.03.2015 №34 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з ОВС України за п. "е" ст. 63 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень надав належні і достатні докази, які спростували доводи позивача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 (іден. код - НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ); Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 40108672, вул. Театральна, 10, м. Вінниця, 21050).

Повний текст рішення складено: 12.06.20

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна