Справа № 490/121/20
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/6/2020 Справа № 490/121/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

03 червня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді- Черенкової Н.П.

при секретарі- Янкевич В.С.,

розглянувши у спрощеному ( письмовому)позовному провадженні у місті Миколаєві

адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог, процесуальні дії суду.

Позивач - ОСОБА_1. , 02.01.2020 року направив на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва адміністративний позов до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту Патрульної поліції НП України (далі - відповідач, скаржник), в якому просив суд поновити пропущений строк на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ДП 18 № 677558 від 24.12.2019 року та скасувати вказану постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що вважає постанову про адміністративне правопорушення протиправною, безпідставною, такою, що порушує права, свободи та інтереси позивача, так як інспектор 3 роти 4 батальйону УПП в Миколаївській області незаконно розглянув на місці зупинки автомобілю справу , хоча закон дозволяє розглядати справи за місцем знаходження органу, який уповноважений розглядати такі справи; був позбавлений можливості скористатися у повному обсязі правами, передбаченими ст. 268 КУпАП; був порушений порядок, передбачений ст.ст. 278,279 КУпАП, та не надана постанова.

При цьому, позивач зазначив, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.126 ч.1 КУпАП, не здійснював інкримінованого правопорушення, не зрозуміло в чому звинувачує інспектор, який пункт Правил Дорожнього руху порушив, не враховані пояснення свідка, який під час складання постанови намагався надати пояснення, обмежена можливість виклику адвоката.

Більш того, патрульний під час складання постанови не врахував положення ст.18 КУпАП, у відповідності до якої не є адміністративним правопорушенням дія, яка хлч і передбачена КУпАП або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративне правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто доля усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам та свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернута шкода.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи від 13.01.2020 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П.

14.01.2020 року зроблений запит щодо реєстрації позивача для визначення територіальної підсудності справи.

Ухвалою ввід 22.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження ( письмове провадження ), на 13.04.2020 року.

31.03.2020 року від відповідача надійшов відзив, у якому вказав про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх безпідставність.

При цьому, зазначено наступне.

Відповідно до вимог "Про страхування", на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування покладено на підрозділи Національної поліції.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі поліс ( сертифікат). Цей страховий поліс пред`являється посадовим особам, в даному випадку працівнику поліції.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса, особа несе відповідальність, встановлену ч.1ст.126 КУпАП.

Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні справи накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним, тому інспектор діяв в межах ч.4ст.258 КУпАП.

Всі обставини, які необхідні для розгляду справи, були враховані при винесенні постанови.

Для можливості надання позивачем заперечень на відзив, судове засідання відкладено на 03.06.2020 року.

Інших доказів сторонами не надано.

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що позивач, 24.12.2019, керуючи транспортним засобом ToyotaCorolla, (номерний знак якого НОМЕР_1 був відсутній ) , близько 13.20 годин, рухався по вулиці Круговій в м. Миколаєві, в результаті чого був зупинений інспектором. При зупинці та в результаті перевірки документів було встановлено відсутність полісу обов`язкового страхування.

Встановивши порушення Правил дорожнього руху ( п.2.1 (г)), відповідальність за порушення яких передбачено ч.1 ст.126 КУпАП, інспектором прийнято рішення про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.126ч1 КУпАП .

Постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 №677558 від 24.12.2019 року, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Суд встановив, що дослідженим в судовому засіданні відеозаписом із фіксацією правопорушення підтверджується, що позивач не мав при собі полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач не просив про виклик адвоката, та не заперечував факту відсутності страхового полісу, мав пояснення з посиланням на свідка щодо номерного знаку.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ

Як встановлено частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно зі ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, в тому числі у випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.1 (ґ) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 21.1 ст. 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників" від 01.07.2004 року №1961-IV у редакції Закону України від 24.09.2008 p. N 586-VI) передбачено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Транспортний засіб має відповідати вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону з моменту прийняття участі в дорожньому русі.

Пунктом 21.2 ст. 21 вказаного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

Згідно з п. 21.3 ст. 21 вказаного Закону, при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п.21.4 ст. 21 Закону).

ІV. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, у першу чергу з`ясовує, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Статею 75 КАС України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Ч.1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, про порушення правил дорожнього руху, частини перша, друга і третя статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до вимог частини третьої статті 254 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

Аналіз положень частин першої - третьої статті 258 КУпАП дозволяє дійти висновку, що їх дія поширюється:

на правопорушення, визначені в частині першій цієї статті;

у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

на випадки, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Частина друга статті 258 КУпАП надає право Національній поліції не складати протокол про вчинення адміністративних правопорушень, у разі вчинення адмінправопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно на ці правовідносини поширюється положення частини четвертої статті 258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07 листопада 2015 року №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Нацполіції, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адмінправопорушення.

Таким чином, відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу.

Враховуючи вище виписане, суд приходить до висновку, що постанова прийнята відповідною посадовою особою, в межах своєї компетенції, має посилання на норму закону, якою передбачена відповідальність, штраф визначений у мінімальному розмірі. Відсутність страхового полісу не відноситься до необхідності заслуховування свідків та відповідної відеофіксації.

Окрім того, ні в позові, ні в матеріалах справи відсутні посилання ОСОБА_1 на наявність полісу, та підтверджується інформацією про його відсутність.

Відповідачем також доказано про відсутність порушення з його боку вимог процесуального закону, оскільки в постанові є запис про те, що ОСОБА_1 відмовився від отримання постанови, та остання направлена йому поштовою кореспонденцією.

При цьому, суд вважає, що строк на оскарження постанови позивачем не пропущений, оскільки постанова направлена 26.12.2019 року та позивач направив позов до суду 02.01.2020 року, про що свідчить штемпель на конверті, та відповідає приписам ст.120 КАС України.

За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду (Постанова від 19.02.2020 року № 545/3654/16-а, від 06.02.2019 року № 489/2363/16-а).

Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України").

Керуючись ст.ст. 2, 90, 139, 243-246, 250, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ДП 18 № 677558 від 24 грудня 2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 425 грн. - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 03.06.2020 року.

Суддя Черенкова Н.П.