Справа № 280/476/20
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 червня 2020 року Справа № 280/476/20 м.Запоріжжя
Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Конишева О.В., перевіривши матеріали позовної заяви

за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Державного агентства рибного господарства України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,45а)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області (69600, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 235)

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - позивач) до Державного агентства рибного господарства України (далі - відповідач), третя особа: Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області (далі - третя особа), в якому позивач просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України від 13.09.2019 №372 "Про скасування Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта".

Ухвалою суду від 27.01.2020 позовну заяву було залишено без руху.

05.02.2020 ухвалою суду було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 25.02.2020.

Протокольною хвалою було відкладено підготовче засідання на 30.03.2020.

Ухвалою суду було продовжено строку підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 06.05.2020.

Ухвалою суду від 16.05.2020 відкладено підготовче засідання на 25.05.2020.

Протокольною ухвалою 25.05.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09.06.2020.

09.06.2020 від позивач надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та клопотання про стягнення витрат на правову допомогу.

Від відповідача будь-яких клопотань до суду не надходило.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зокрема зазначив, що відповідач не мав права скасовувати режим рибогосподарської експлуатації, зокрема посилаючись на Закон України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів», Інструкцію про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах вважає, що обов`язковою умовою для видачі наказу про скасування Режиму є зафіксоване належними і допустимими доказами неодноразове невиконання приписів або неодноразове порушення вимог Інструкції або режиму. При цьому, позивач зазначав, що Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області не проводило відповідних заходів державного нагляду (контролю) з фіксацією їх результатів, жодних актів, приписів відносно позивача не виносилось, тому подання на скасування Режиму рибогосподарської експлуатації водойми в умовах СТРГ, на думку позивача, є неправомірним та необґрунтованим. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача та третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору про дату, час та місце судового засіданні повідомлені належним чином. У відзиві проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на те, що проведеною перевіркою були встановленні порушення позивачем умов режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкту, що підтверджено належними доказами, а тому, на підставі подання третьої особи був виданий оскаржуваний наказ відповідно до якого скасовано Режим рибогосподарської експлуатації, як єдиний спосіб зупинити не ефективне використання позивачем водного об`єкту, що може призвести до настання екологічної катастрофи. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Відповідачем 18 липня 2014 року за заявою Позивача було погоджено Режим рибогосподарської експлуатації водойми площею 21,7 га с. Скелювате, Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області в умовах спеціального товарного рибного господарства (далі - Режим СТРГ), який був розроблений на підставі Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженої наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 року № 4, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.01.2008 року за № 64/14755 (далі - Інструкція про СТРГ).

Наказом Державного агентства рибного господарства України від 13.09.2019 № 372 «Про скасування Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта», скасовано Режим рибогосподарської експлуатації водойми (8=21,7 га), с. Скелювате Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області, погоджений в.о. Голови Державного агентства рибного господарства України Николенком О.М. 18.07.2014.

Вказаний наказ прийнято на підставі подання Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 30.07.2019 № 1-3-01/3615-19 «Про скасування дії Режиму»

Підставою для внесення такого подання стало наступне.

Пунктом 1.3 Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженою наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 № 4, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.01.2008 за № 64/14755 (далі - Інструкція), передбачено, що режим рибогосподарської експлуатації водного об`єкта (далі - Режим) - установлена на відповідний термін сукупність вимог, умов та заходів щодо обсягів робіт з відтворення водних біоресурсів за їх віковими та видовими характеристиками, строків лову, типів і кількості знарядь та засобів лову, обсягів вилучення, регламентації любительського і спортивного рибальства, ощадливого використання туводних видів, виконання якого забезпечує раціональне використання водних біоресурсів рибогосподарського водного об`єкта або його ділянки.

Аналізуючи рибогосподарську діяльність позивача протягом останніх 2-ох років спостерігалось не виконання передбачених Режимом умов рибогосподарської експлуатації водойми (8=21,7 га), с. Скелювате Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області в частині планових показників із вселення водних біоресурсів, а також неподання територіальному органу рибоохорони звітів про обсяги вселення водних біоресурсів у рибогосподарські водні об`єкти СТРГ.

У 2017 році позивачем не проводились роботи по вселенню водних біоресурсів. Невиконання пункту 10 Режиму в частині обсягів вселення водних біоресурсів Позивач пояснює наявністю припису на адресу балансоутримувача дамби (сільської ради) щодо її аварійного стану, можливості її прориву та аварійного спуску води.

Однак, як зазначає відповідач позивач повністю виконав у 2017 році план з обсягів вилучення водних біоресурсів (7,302 тон).

З цього приводу позивач пояснив, що зариблення у 2017 році відповідно до Режиму не було здійснене у зв`язку із наявністю припису на адресу балансоутримувача дамби (сільської ради), про вказані надзвичайні обставини Управлінню Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області було повідомлено листом позивача від 06.12.2017. Будь-які заперечення щодо інформації, наведеної у зазначеному листі на адресу Управління, чи наполягання на зарибленні, незважаючи на передбачуваний аварійний спуск води, на адресу Позивача від Управління не надходили.

Надаючи оцінку аргументам сторін щодо зариблення у 2017 році суд зазначає, що жодним нормативним актом не встановлені випадки в яких не проводять роботи по вселенню водних біоресурсів, не зазначені і підстави в яких позивач має право не звертатися до територіального органу рибоохорони із заявкою на проведення робіт із вселення водних біоресурсів у рибогосподарський водних об`єкт (його частину). Той факт, що позивач повідомив Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області про неможливість проведення робіт, не звільняє його від обов`язку щодо подачі відповідної заяви з повним пакетом документів, а вже територіальний орган рибоохорони повинен був прийняти відповідне рішення з урахуванням наданої позивачем інформації, тому суд вважає, що позивач діяв не у відповідності до норм чинного законодавства.

У 2018 році позивачем вселення не проводилось у зв`язку з відхиленням заявки на вселення Управлінням Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області.

Як встановлено судом, заявку на проведення робіт із вселення водних біоресурсів у рибогосподарський водних об`єкт (його частину) позивач подав 30.10.2018 із зазначенням дати початку робіт 10 листопада, що є меншим ніж два тижні, як встановлено п. 2.1 Порядку.

З цього приводу позивач пояснив, що зариблення у 2018 році відповідно до Режиму не було здійснене у зв`язку з тим, що заявку на проведення робіт із вселення водних біоресурсів у рибогосподарський водний об`єкт (його частину) листом Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 05.11.2018 № 02-47/4569 було відхилено з підстав поданням неповного переліку документів, передбачених пунктом 2.1 Порядку штучного розведення (відтворення) вирощування водних біоресурсів та їх використання, який затверджений наказом Міністерства аграрної політики України від 07.07.2012 №414, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.07.2012 за №1270/21582 (далі-Порядок).

16.11.2018 позивач направив лист до відповідача про неможливість виконання Режиму СТРГ в частині вселення водних живих біоресурсів у 2018 році з вини територіального органу відповідача, зокрема зазначив, що в листі відповідача не було вказано чіткої причини через яку відхилено заявку та усунувши яку позивач міг би розраховувати на погодження нової заявки, крім того відповіді на цей лист не отримано.

Відповідач з цього приводу зазначив, що твердження позивача про залишення Держрибагентством листа Позивача від 16.11.2018 про неможливість виконання Режиму в частині вселення водних біоресурсів у 2018 році без відповіді, не відповідає дійсності, так як із змісту листа вбачається, що інформацію в ньому наведено для відома та врахування в роботі.

Крім того, відповідач зазначив, що заявка була подана з пропуском строку, який встановлений п. 2.1 Порядку, а саме визначено перелік документів, які виконавці відтворення повинні не пізніше ніж за два тижні подати до територіального органу Держрибагентства України, в зоні діяльності якого розташований відповідний рибогосподарський водний об`єкт (його частина), для проведення робіт зі штучного розведення (відтворення) водних біоресурсів, пов`язаних з подальшим вселенням їх у рибогосподарський водний об`єкт (його частину).

З листа позивача від 16.11.2018 зрозуміло, що ним була подана лише заявка та графік робіт на вселення, щодо інших документів позивач зазначає про відсутність необхідності їх подання.

Надаючи оцінку аргументам сторін щодо зариблення у 2018 році суд зазначає, що відповідно до п. 2.2 Порядку заявка на проведення відхиляється за умови подання неповного переліку документів, передбачених пунктом 2.1 цього розділу. Обґрунтована відмова направляється заявнику в тижневий строк.

Слід зазначити, що а ні у листі Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 05.11.2018 № 02-47/4569, а ні у письмових поясненнях поданих до суду від відповідача та третьої особи не має обґрунтованих пояснень щодо необхідності подання позивачем будь-яких інших документів. Враховуючи те, що позивач самостійно роботи із вселення водних біоресурсів проводити не має право, а відсутність обґрунтованої відмови дійсно позбавило його можливості своєчасно усунути недоліки поданої заявки.

Також, судом встановлено, що звітність за 2017 та 2018 позивачем не подавалася, як встановлено у пункті 2.11 Інструкції відповідно до якого звітність подається користувачем територіальному органу рибоохорони до першого числа наступного місяця після закінчення робіт з відтворення про обсяги вилову водних біоресурсів. Однак враховуючи обставини справи, так як роботи із вселення водних біоресурсів не проводилися з підстав наведених вище, саме тому позивачем заявки не подавалися, а так як у 2018 році роботи не проводилися не з вини позивача, тому аргумент відповідача щодо відмови у позові з цього приводу суд не приймає

Листом Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 20.02.2019 р. № 2-3-17/1021-19 повідомило позивача про порушення режиму експлуатації водойм та зазначено, що було направлено лист від 25.06.2018, в якому зазначено про необхідність подати зміни та доповнення до діючого Режиму.

Позивач стверджує, що лист від 25.06.2018 не отримував, а відповідач не надає докази направлення такого листа позивачу, тому суд приймає аргументи позивача щодо неможливості своєчасно відреагувати на лист від 25.06.2018 Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області.

28.02.2019 позивач надсилає відповідь на лист Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 20.02.2019 № 2-3-17/1021-19 в якій вказує на неправомірність вимог щодо внесення змін до Режиму та науково- біологічного обґрунтування таких змін.

Враховуючи всі вищезазначені порушення та на підставі пункту 3.3 Інструкції, Управлінням Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області порушено перед Державним агентством рибного господарства України питання про скасування Режиму рибогосподарської експлуатації водойми (8=21,7 га), с. Скелювате Очеретуватської сільської ради Токмацького району Запорізької області. У зв`язку із цим поданням Держрибагентством прийнято оскаржуваний наказ.

Вважаючи такий наказ протиправним позивач звернуся до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам які склалися, суд виходив з наступного.

Законом України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» визначено основні засади діяльності та державного регулювання в галузі рибного господарства, збереження та раціонального використання водних біоресурсів, порядок взаємовідносин між органами державної влади, місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання, які здійснюють рибогосподарську діяльність у внутрішніх водних об`єктах України, внутрішніх морських водах і територіальному морі, континентальному шельфі, виключній (морській) економічній зоні України та відкритому морі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» державне управління та регулювання у галузі рибного господарства здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері рибного господарства, та інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх повноважень, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації.

Згідно зі ст. ст. 9, 10 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" до повноважень центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства та посадових осіб органів рибоохорони центрального органу виконавчої влади у галузі рибного господарства, серед інших повноважень, належать й погодження режиму рибогосподарської експлуатації водних об`єктів та забезпечення державного контролю (нагляду) за їх дотриманням.

Державне агентство рибного господарства України є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, його діяльність спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України, та здійснюється згідно з Положенням про Державне агентство рибного господарства України, затвердженим Указом Президента України від 30 вересня 2015 №895 (далі - Положення №895).

Підпунктом 44 п. 3 Положення № 895 визначено, що основними завданнями Держрибагентства є, зокрема, погодження режиму рибогосподарської експлуатації водних об`єктів та контроль діяльності спеціальних товарних рибних господарств.

Частиною 3 ст. 31 Закону України "Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів" визначено, що з метою забезпечення охорони, раціонального використання окремих видів водних біоресурсів, а також для доповнення, уточнення або зміни зазначених правил можуть розроблятися режими для окремих рибогосподарських водних об`єктів (їх частин). Режими затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері рибного господарства та рибної промисловості.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції про порядок здійснення штучного розведення, вирощування риби, інших водних живих ресурсів та їх використання в спеціальних товарних рибних господарствах, затвердженої наказом Державного комітету рибного господарства України від 15.01.2008 № 4 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28.01.2008 за №64/14755 (далі - Інструкція № 4), контроль за виконанням Режиму, спеціальним використанням водних живих ресурсів під час проведення рибогосподарської експлуатації водних об`єктів спеціального товарного рибного господарства та охороною користувачем водних живих ресурсів здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань рибного господарства України, територіальними органами рибоохорони та іншими органами відповідно до законодавства України.

Так як позивач аргументував свою правову позицію процедурними порушеннями відповідача та вважає, що слід застосовувати до спірних правовідносин Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», крім того, зазначив що перевірка не проводилася, відповідно не була дотримання процедура проведення перевірки, тому суд вважає за необхідне перевірити чи встановлені такі порушення в ході перевірки, чи були правові підстави для такої перевірки, чи здійснено перевірку уповноваженим суб`єктом.

Статтею 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що його дія поширюється на відносини, пов`язані із здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Таким чином, Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» слід застосовувати до правовідносин, що виникають у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням суб`єктами господарської діяльності вимог законодавства у відповідній сфері; предметом регулювання цього закону є повноваження органів державного нагляду (контролю) та їх посадових осіб, межі та порядок реалізації цих повноважень.

Також суд наголошує, що зважаючи на суттєвість для суб`єкта господарювання наслідків державного контролю (скасування Режиму рибогосподарської експлуатації водойми), орган державної влади має забезпечувати неухильне дотримання вимог закону.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з аргументами позивача про те, що Державне агентство рибного господарства України при здійсненні перевірки позивача мало керуватись Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Відповідно до абз. 4 ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю).

В свою чергу, обов`язок пред`явлення перед початком перевірки копії погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки встановлено у випадках встановлених абз.6 ч.1 ст.6 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) здійснюють планові заходи з державного нагляду (контролю) за умови письмового повідомлення суб`єкта господарювання про проведення планового заходу не пізніш як за десять днів до дня здійснення цього заходу.

Повідомлення повинно містити:

дату початку та дату закінчення здійснення планового заходу;

найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід;

найменування органу державного нагляду (контролю).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку або вручається особисто під розписку керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі.

Суб`єкт господарювання має право не допускати посадову особу органу державного нагляду (контролю) до здійснення планового заходу в разі неодержання повідомлення про здійснення планового заходу.

Однак судом встановлено, що відповідачем не було дотримано вимоги закону щодо призначення перевірки, виявлені порушення не були зафіксовані відповідним Актом про порушення.

За змістом ч.ч. 7, 8 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.

Судом встановлено, що жодного припису не складалося позапланова або планова перевірка позивача контролюючим органом не призначалась, наказ (посвідчення, направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю) не видавався, а також не складався у встановленій формі акт перевірки, що свідчить про не проведення перевірки відносно позивача, яка мала передувати винесенню припису.

Крім того, суд звертає увагу, що розділом 3 Інструкції №4 встановлені підстави для тимчасового призупинення дії або скасування Режиму.

Пунктом 3.1. Інструкції №4 встановлено, що дію Режиму може бути тимчасово призупинено спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань рибного господарства України у разі подання органів, визначених пунктом 2.1.14 цієї Інструкції, щодо:

- порушення користувачем вимог цієї Інструкції (Режиму, невиконання показників щодо вселення та вилучення ВЖР, їх охорони);

- погіршення стану запасів ВЖР у рибогосподарському водному об`єкті;

- несвоєчасного надання звітів щодо вселення та вилучення ВЖР до територіальних органів рибоохорони.

Згідно з пунктом 3.2. Інструкції №4 тимчасове призупинення дії Режиму здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань рибного господарства України, про що складається акт (два примірники) у довільній формі. Користувачу надається припис щодо необхідності усунення ним виявлених порушень з наступним обов`язковим повідомленням спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань рибного господарства України про виконання припису. Рішення стосовно поновлення дії Режиму приймається спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань рибного господарства України після виконання вимог припису.

Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 4, у разі неодноразового (два рази і більше) невиконання приписів або неодноразового порушення користувачем вимог цієї Інструкції або Режиму, на підставі подання територіальних органів рибоохорони або територіальних органів Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань рибного господарства України скасовує Режим, про що видається розпорядчий документ. Рішення про скасування приймається в місячний термін з моменту надходження подання, після чого повідомляється користувач, територіальні органи рибоохорони та територіальні органи Міністерства охорони навколишнього природного середовища України.

Отже, законом визначено два види негативних наслідків для користувача у разі порушення ним вимог Інструкції №4 або Режиму, а саме тимчасове призупинення Режиму за вчинене порушення і скасування Режиму за неодноразові порушення або невиконання припису.

Під час розгляду справи відповідачем не було доведено, що проводилися заходи державного нагляду з фіксування встановлених порушень, складання актів чи обов`язкових до виконання приписів. Також не було доведено відповідачем, що позивачем неодноразове не виконувалися приписи, або вчинялися неодноразові порушення Інструкції або Режиму, які були б зафіксовані належним чином.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 по справі №420/6544/18.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви, суд вважає за можливе стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з такого.

Згідно з частиною 1 статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

При цьому має бути наявним причино-наслідковий зв`язок між порушеним судовим провадженням та понесеними витратами.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», отже витрат зі сплати судового збору не поніс.

У справі подано заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З наведеного вбачається, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до позовної заяви надано договір про надання правничої допомоги №40 від 23.11.201, акт виконаних робіт від 09 червня 2020 року, розрахунок суми витрат від 09.06.2020 та квитанція до прибуткового касового ордеру №11 від 09.06.2020.

Відповідно до пп.2 п.3 вказаного договору гонорар складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з розрахунку за одну годину роботи адвоката.

Відповідно до пп.9 п.3 договору гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката.

Так, подаючи заяву про стягнення судових витрат на правову допомогу у сумі 20550 грн. заявником долучено акт виконаних робіт від 09 червня 2020 року.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що адвокатом було надано професійну правничу допомогу, а саме:

Зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (0,5 години) 960,00 грн.

Підготовка, направлення адвокатського запиту до управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області від 23.09.2019 року, опрацювання отриманих документів (0,5 година) 960 грн.

Підготовка, направлення адвокатського запиту до Державного агентства рибного господарства України від 23.09.2019 року, опрацювання отриманих документів (0,5 година) 960 грн.

Підготовка та подання адміністративного позову (3 години) 6300 грн.

Опрацювання відзиву на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив (1,5 години) 3150 грн.

Участь у судових засіданнях незалежно від часу: 25.02.2020 року, 25.05.2020 року, 09.06.2020 року (3 години) 6300 грн.

На надання послуг правничої допомоги адвокатом затрачено 9 годин. Вартість 1 години складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становить на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2189 гривень.

Так як послуги надавалися у 2020 році в період з січня по червень, тому суд перевіряє співмірність витарат виходячі саме з прожиткового мінімуму у 2020 році.

Тобто вартість години роботи адвоката відповідно до договору №40 від 23.11.2018 становить 2027 грн., вартість 0, 5 години 1013,5 грн.

З огляду на наведене суд зазначає, що вартість витрат на :

Підготовка та подання адміністративного позову (3 години) повинна складати 2027 гривень *3 год= 6081 грн.

Опрацювання відзиву на позовну заяву та підготовка відповіді на відзив (1,5 години) 2027*1.5 год= 3040,5 грн.

Участь у судових засіданнях незалежно від часу: 25.02.2020 року, 25.05.2020 року, 09.06.2020 року (3 години) 2027 гривень *3 год= 6081 грн.

Слід зазначити, що 09.06.2020 представником позивача було подане клопотання про розгляд справи в письмовому, судове засідання не відбулося, відповідно витрати на участь у судових засіданнях незалежно від часу: 25.02.2020 року, 25.05.2020 року (2 години) 2027 гривень *2 год= 4054 грн.

Таким чином, судом встановлено, що розрахунок витрат не відповідає умовам договору щодо розрахунку гонорару.

Жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, акт про надання правничої допомоги не містить.

Також до матеріалів справи на підтвердження оплати за надані послуги була надана квитанція до прибуткового касового ордеру №11 від 09.06.2020, сам прибутковий ордер суду надано не було.

В квитанції також зазначено, що вона видана на підставі рахунку -фактури №11 від 09.06.2020, який також не був наданий до суду. Зокрема слід зазначити, що відповідно до пп.7 п.3 договору про надання правової допомоги №40 підставою для сплати гонорару є рахунок-фактура, який до суду не надавався.

Разом з тим, згідно з позицією, сформульованою Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16 вересня 2013 року № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01 жовтня 2013 року за №1686/24218.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №0240/2505/18-а, така правова позиція підлягає застосуванню в разі ненадання позивачем на підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу відповідних банківських документів про їх сплату.

З огляду на викладене вище та враховуючи, що до матеріалів справи не надано банківських документів про оплату витрат на професійну правничу допомогу, а також доказів відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи, суд дійшов висновку, що заявлені витрати не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.номер НОМЕР_1 ) до Державного агентства рибного господарства України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,45а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області (69600, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, 235, )- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державного агентства рибного господарства України від 13.09.2019 №372 "Про скасування Режиму рибогосподарської експлуатації водного об`єкта".

Стягнути на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.номер НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Державного агентства рибного господарства України (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців,45а, ).

У стягненні витрат на професійну правничу допомогу-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, апеляційного оскарження,продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення виготовлено в повному обсязі 16.06.2020.

Суддя О.В. Конишева