Справа № 260/318/20
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/318/20 пров. № А/857/4626/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року (головуючий суддя Маєцька Н.Д., м. Ужгород, повний текст складено 27.03.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерство соціальної політики України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Міністерство соціальної політики України, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Комунальне підприємство «Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода», Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», Товариство з обмеженою відповідальністю «Закарпатгаз Збут», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз» в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не передання до АТ «Державний ощадний банк України» реєстру пільговиків, із включенням до нього ОСОБА_1 , для обліку в автоматизованих системах цього банку облікових записів пільговиків; зобов`язати передати до АТ «Державний ощадний банк України» реєстр пільговиків, із включенням до нього ОСОБА_1 , для обліку в автоматизованих системах цього банку облікових записів пільговиків.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання Міністерства соціальної політики України передати до АТ «Державний ощадний банк України» реєстр пільговиків, із включенням до нього позивача для обліку в автоматизованих системах цього банку облікових записів пільговиків.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України щодо не передання до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» реєстру пільговиків, із включенням до нього ОСОБА_1 , для обліку в автоматизованих системах цього банку облікових записів пільговиків. Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України (м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вирішеннея питання розподілу судових витрат Гончаров Ю.В. оскаржив його в апеляційному порядку та просив скасувати рішення в цій частині, і прийняти нове рішення в цій частині, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства соціальної політики України на його користь витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 25000 грн.

В апеляційній скарзі зазначає, що виконання приписів процесуального закону та з метою стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених позивачем витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката до позовної заяви у цій справі були додані належні і достатні докази понесення позивачем вказаних витрат, а саме копія договору про надання правничої допомоги №32 від 12.12.19 (надалі - Договір), підписаний позивачем опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за Договором, відповідно до якого вартість правничої допомоги за Договором визначена в розмірі 25 000,00 грн., а також квитанцію до прибуткового касового ордера №01 від 04.02.20 про фактичну сплату позивачем витрат на адвоката.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак, у даній справі відповідач не заявляв жодного клопотання щодо зменшення судових витрат та жодних доказів, щодо їх неспівмірності не надав.

Зазначена обставина позбавляла можливості суд з власної ініціативи зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката, про що сам суд вказав в оскаржуваному рішенні.

Такі ж правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 18.12.18 у справі №910/4881/18 та від 09.04.19 у справі №826/2689/15, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.20 у справі 755/9215/15-ц

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, у порушення приписів вищенаведених норм процесуального закону суд першої інстанції без наявності на те достатніх правових підстав стягнув витрати на оплату правничої допомоги адвоката не в повному обсязі.

Таким чином, понесені позивачем витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката беззаперечно відносяться до судових витрат і підлягали стягненню саме за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача в повному обсязі, оскільки заявлені позовні вимоги були задоволені судом у повному обсязі.

Окремо звертаю увагу, що відповідач не тільки порушив права Позивача як учасника бойових дій, а також і не подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, що беззаперечно свідчить про явну недобросовісність поведінки Відповідача і його байдуже ставлення до виконання покладених на нього законом обов`язків. Натомість стягнення судових витрат має на меті дисциплінувати всіх учасників відносин (а в першу чергу суб`єктів владних повноважень) діяти в межах, в строки і у спосіб, встановлені законом.

Натомість на думку апелянта, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Здійснюючи розподіл судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до чч. 3, 4, 5 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що на підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися в акті приймання-передачі послуг за договором. Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та адвокатом Розман Сергієм Юрійовичем 12 грудня 2019 року укладено договір № 32 про надання правничої допомоги. Відповідно до п.п. 2.1 п. 2 вказаного договору оплата правничої допомоги здійснюється відповідно до обсягу виконаної роботи та розрахунку її вартості, зазначених в описі наданих адвокатом послуг. Згідно з п.п. 2 п. 2 Договору оплата правничої допомоги здійснюється протягом п`яти робочих днів з дня підписання сторонами цього договору шляхом сплати коштів готівкою безпосередньо адвокату або внесенням коштів на його банківський рахунок (за вибором клієнта).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за укладеним з ОСОБА_1 договором від 12 грудня 2019 року № 32 про надання правничої допомоги, яким визначено наступний розрахунок вартості наданих послуг: вивчення наданих клієнтом документів 6000,00 грн.; надання консультації клієнту 3000,00 грн; перегляд законодавчої бази, пошук і вивчення судової практики 6000,00 грн.; підготовка позовних матеріалів 10000, 00 грн.

Загальна вартість наданих послуг 25000,00 грн.

Сплата позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 25000, 00 грн. підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 01 від 04 лютого 2020 року.

Верховний Суд в додатковій постанові від 12 вересня 2018 року (справа № 810/4749/15), аналізуючи положення статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначив, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Суд зазначає, що при визначені відшкодування витрат на суму гонорару адвоката, суд виходить з реальності адвокатських витрат (чи мали місце ці витрати, чи була в них необхідність) а також розумності їх розміру. Такі критерії застосовує Європейській суд з прав людини. У справі «East/West Allianse Limited» суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд першої інстанції врахував, що адміністративна справа № 260/318/20 розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, а згідно ч.1 ст. 257 КАС за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Крім того, суд вірно зазначив, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 200/14113/18-а.

З огляду на наведене, суд в першої інстанції дійшов до підставного висновку, що з огляду на нескладність справи, недоведеність її значення для позивача та обсяг наданих послуг, розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача повинен становити 5000,00 грн.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення в частині розподілу судових витрат відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року по справі № 260/318/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Н.М. Судова-Хомюк

Т.І. Шинкар

у зв`язку з перебуванням судді Н.М. Судової-Хомюк у відпустці повний текст постанови складено 15.06.2020