Справа № 120/1511/20-а
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2020 р. Справа № 120/1511/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 ) до Теплицької районної ради Вінницької області (23800, Вінницька область, смт. Теплик, вул. Незалежності, 25, код ЄДРПОУ - 21728622) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення інфляційних втрат та три відсотки річних від простроченої суми виплат

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ) до Теплицької районної ради Вінницької області (23800, Вінницька область, смт. Теплик вул. Незалежності, 25, ) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення інфляційних втрат та три відсотки річних від простроченої суми виплат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а поновлено ОСОБА_1 з 12.08.2019 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань районної ради 224 705,00 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12.08.2019 по 25.02.2020. Заробітна плата ОСОБА_1 за період з 30.11.2018 по 12.08.2019, на день подання даної позовної заяви, Теплицькою районною радою не була виплачена.

10.03.2020 рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4042/19-а зобов`язано Теплицьку районну раду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 30.11.2018 по 12.08.2019 включно.

Тривала невиплата Теплицькою районною радою заробітної плати ОСОБА_1 , що встановлено у справі №120/4042/19-а є порушенням грошового зобов`язання, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних.

Відтак, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Ухвалою суду від 07.04.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідно до положень ст. 262 КАС України. Даною ухвалою також надано відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Копію ухвали про відкриття провадження отримано відповідачем - 15.04.2020, про що свідчить відповідна відмітка в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Втім, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву позивачем не подано, клопотань про продовження встановленого строку до суду не находило.

30.04.2020 на адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі та заява про відвід головуючому судді Дмитришеній Р.М.

Ухвалою суду від 05.05.2020 передано справу №120/1511/20-а відповідно до статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення складу суду для вирішення заяви Теплицької районної ради Вінницької області про відвід судді Дмитришеній Р.М.

Ухвалою суду від 07.05.2020 суддею Бошковою Ю.М. відмовлено у задоволенні заяви Теплицької районної ради Вінницької області про відвід головуючому судді Вінницького окружного адміністративного суду Дмитришеній Р.М. Адміністративну справу передано для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 29.05.2020 в задоволенні клопотання про закриття провадження у справі за №120/1511/20-а відмовлено.

В силу положень ст. 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Водночас, відповідно до п.п. 2 п. 9 прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Враховуючи, що інших заяв по суті та документів не надходило, визначений строк для їх подання закінчився, клопотань щодо продовження процесуального строку не надходило, відтак суд розглядає справу в письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Дослідивши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

24.11.2015 рішенням Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання ОСОБА_1 було обрано головою районної ради.

14.03.2017 на пленарному засідання 17 позачергової сесії Теплицької районної ради було прийнято рішення про звільнення позивача з посади голови Теплицької районної ради.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року у справі №144/307/17, яке залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року, позивача поновлено на посаді. Рішення суду в частині поновлення на посаді звернуто до негайного виконання.

Цим же рішенням суду стягнуто з Теплицької районної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2018 року по 21 червня 2018 року, з урахуванням виплачених сум.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 у справі №120/717/19-а стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2018 року по 29 листопада 2018 року включно в сумі 51272,48. В решті позовних вимог відмовлено. Вказане рішення виконано 23.10.2019.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07.08.2019 у справі №120/838/19-а визнано протиправною бездіяльність державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області Яковенко Людмили Петрівни та зобов`язано державного реєстратора Теплицької районної державної адміністрації Вінницької області здійснити реєстраційні дії шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань зміни, якими зазначити ОСОБА_1 керівником (підписантом) Теплицької районної ради Вінницької області 7 скликання, та особою якій надано право представляти раду у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій і громадянами, а також у зовнішніх відносинах відповідно до законодавства, на підставі рішень судів, які набрали законної сили у справах №144/307/17 та 144/1447/17.

12.08.2019 Теплицькою районною радою Вінницької області 7 скликання прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі №120/2911/19-а адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької районної ради Вінницької області 51 позачергової сесії 7 скликання від 12.08.2019 року № 563 "Про звільнення з посади голови Теплицької районної ради ОСОБА_1 ". В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 скасовано в частині відмови. Прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено та поновлено ОСОБА_1 з 12 серпня 2019 року на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2019 року по 25 лютого 2020 року в сумі 224 тисячі 705 гривень. Допущено до негайного виконання постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року в частині поновлення на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області ОСОБА_1 та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишено без змін.

Разом з тим, заробітна плата ОСОБА_2 за період з 30.11.2018 по 12.08.2019 виплачена не була.

10.03.2020 рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/4042/19-а позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Теплицьку районну раду Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 30 листопада 2018 року по 12 серпня 2019 року включно. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №120/4042/19-а станом на день звернення із даним позовом залишається невиконаним.

Вважаючи, що Теплицька районна рада як боржник прострочила виконання грошового зобов`язання, тому відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України повинна сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування врегульовано Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування"

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Так, рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 21.06.2018 року у справі №144/307/17, яке залишено в силі постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2018 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді голови Теплицької районної ради. Рішення суду в частині поновлення на посаді було звернуто до негайного виконання.

Як вказано в постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року є виконаним.

Разом з тим, у вказаній постанові встановлено, що на виконання рішення суду 30.11.2018, заступником голови Теплицької районної ради Вінницької області Скалійом В.В. було винесено розпорядження № 17-К відповідно до якого, на виконання рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 21 червня 2018 року у справі № 144/307/17, яке відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду набрало законної сили: вважати період з 14.03.2017року по 29 листопада 2018 року для голови Теплицької районної ради 7 скликання ОСОБА_1 вимушеним прогулом спричиненим незаконним звільненням та приступити ОСОБА_1 , з 30.11.2018 року до виконання обов`язків голови Теплицької районної ради.

Розпорядженням від 30.11.2018 року №17-К/1 було вирішено внести зміни в трудову книжку та кадрові документи ОСОБА_1 .

Крім того, про факт поновлення позивача на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області свідчить лист Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області, зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_1 23.10.2019 було здійснено виплату коштів за час вимушеного прогулу середнього заробітку.

Разом з тим, рішенням Теплицької районної ради 51 позачергової сесії 7 скликання №563 від 12.08.2019 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади голови Теплицької районної ради 7 скликання. Доручити депутату Теплицької районної ради Токарчуку В.М. провести всі необхідні реєстраційні дії.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач оскаржив його до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 у справі 120/2911/19-а визнано протиправним та скасовано рішення Теплицької районної ради Вінницької області 51 позачергової сесії 7 скликання від 12.08.2019 року № 563 "Про звільнення з посади голови Теплицької районної ради ОСОБА_1 ".

Встановивши обставини, колегія Сьомого апеляційного суду у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 у справі №120/2911/19-а дійшла висновку, що з 30.11.2018 по 12.08.2019 ОСОБА_1 перебував на посаді голови Теплицької районної ради.

Вказані вище обставини, не доказуються при розгляді даної справи, оскільки встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України.

25.02.2020 Сьомим апеляційним адміністративним судом ухвалено постанову у справі №120/2911/19-а якою апеляційну скаргу Теплицької районної ради Вінницької області залишено без задоволення, а скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю. Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.11.2019 скасовано, прийнято в цій частині нову постанову, якою позов задоволено. Поновлено ОСОБА_1 з 12.08.2019 на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 серпня 2019 року по 25 лютого 2020 року в сумі 224 тисячі 705 гривень. Допущено до негайного виконання постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року в частині поновлення на посаді голови Теплицької районної ради Вінницької області ОСОБА_1 та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року залишено без змін.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради на його користь невиплачену заробітну плату за період з 29 листопада 2018 року по 12 серпня 2019 року включно в сумі 149832 гривні 65 копійок; визнати протиправною бездіяльність Теплицької районної ради Вінницької області при проведенні розрахунку з виплати заробітної плати голові Теплицької районної ради ОСОБА_1 за наслідками прийнятого радою рішення від 12 серпня 2019 року №563 "Про звільнення з посади голови Теплицької районної ради ОСОБА_1 " та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 12 серпня 2019 року по день прийняття рішення суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №120/4042/19-а позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково та зобов`язано Теплицьку районну раду Вінницької області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 30 листопада 2018 року по 12 серпня 2019 року включно, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Із змісту вказаного рішення вбачається, що судом встановлено бездіяльність у невиплаті позивачу заробітної плати за період з 30.11.2018 по 12.08.2019 включно.

З огляду на тривале, на думку позивача, невиконання рішення суду від 10.03.2020 позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому, серед іншого, просить визнати протиправною бездіяльність Теплицької районної ради Вінницької області з невиплати голові Теплицької районної ради Вінницької області Романюку В. ОСОБА_3 належної йому заробітної плати за період з 30.11.2018 по 12.08.2019.

Водночас, згідно із комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.04.2020 у справі № 120/4042/19-а відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2020.

Так, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №120/4042/19-а не набрало законної сили.

Відтак, на переконання суду, вимога позивача про визнання протиправною бездіяльності Теплицької районної ради Вінницької області з невиплати голові Теплицької районної ради Вінницької області Романюку В.І. належної йому заробітної плати за період з 30.11.2018 по 12.08.2019 є передчасною, адже рішення суду в частині нарахування та виплатити позивачу заробітної плати за період з 30 листопада 2018 року по 12 серпня 2019 року включно не набрало законної сили, а тому бездіяльність як така відсутня.

З приводу позовних вимог щодо стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області інфляційних втрат із неотриманої заробітної плати за період з 30.11.2018 по 29.08.2019 включно в сумі 16037,00 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми неотриманої заробітної плати за період з 30.11.2018 по 29.08.2019 в сумі 6731,00 грн , то суд зважає на таке.

Зі змісту позовної заяви слідує, що, обґрунтовуючи позовні вимоги щодо стягнення з Теплицької районної ради боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, ОСОБА_1 посилався на статтю 625 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Частиною 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Водночас, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України).

Варто звернути увагу на те, що статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність боржника перед кредитором за порушення грошового зобов`язання.

Як правило, у чинному законодавстві України під грошовим зобов`язанням розуміється зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Тобто невиконання відповідачем рішення суду в справі є порушенням грошового зобов`язання, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 24.10.2011р. №6-38цс11, від 01.10.2014р. №6-113цс14, згідно з якою боржник у виконавчому провадженні не звільняється від встановленої частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України від відповідальності за період невиконання судового рішення про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, що є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Відтак, з прецедентної практики Європейського суду з прав людини вбачається, що присуджені позивачу виплати також можуть розглядатися як "майно" в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підпадають під захист, гарантований цією статтею.

За наведеного вище, суд погоджується з позицією позивача, що кошти, які підлягають стягненню з відповідача згідно рішення суду є його присудженими активами.

Так, 16.05.2018 року Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у попередніх постановах, та погодилась із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 щодо можливості застосування положень статті 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Водночас, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 у справі №120/4042/19-а не набрало законної сили, а отже не є таким, що набуває обов`язковості та не вимагає вчинення певних дій для його виконання.

Відтак, на переконання суду, вимоги про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Теплицької районної ради Вінницької області інфляційних втрат із неотриманої заробітної плати за період з 30.11.2018 по 29.08.2019 включно в сумі 16037,00 грн та трьох відсотків річних від простроченої суми неотриманої заробітної плати за період з 30.11.2018 по 29.08.2019 в сумі 6731,00 грн, також є передчасними, адже спір в цій частині між учасниками справи ще не виник.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 цього Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши аргументи позивача та надавши юридичну оцінку письмовим доказам, суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ); Теплицька районна рада (23800, Вінницька область, смт. Теплик вул. Незалежності, 25, код ЄДРПОУ - 21728622).

Копію рішення у повному обсязі сторони можуть одержати: 11.06.2020

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна