Справа № 320/5797/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5797/19 Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Файдюка В.В.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

представників позивача: Васильєва О.О., Тарасюк Т.М.

представника відповідача: Смикалова В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) про визнання протиправним та скасування п. 2 постанови НКРЕКП № 1852 від 06.09.2019 р.,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Приватне акціонерне товариство «Київобленерго» з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправним та скасування п. 2 постанови НКРЕКП № 1852 від 06.09.2019 р. та зобов`язання відповідача з дня набрання судовим рішенням законної сили, при найближчому перегляді структури та рівнів тарифів на розподіл електричної енергії позивача, збільшити тариф на розподіл електричної енергії позивача на суму 63 329, 47 тис. грн. (без ПДВ), на який вказаний тариф був зменшений на виконання п. 2 постанови НКРЕКП № 1852 від 06.09.2019 р.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю п. 2 постанови НКРЕКП № 1852 від 06.09.2019 р., оскільки він прийнятий з перевищенням повноважень НКРЕКП, встановлених ч. 2 ст. 22 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та п. 8.2 постанови НКРЕКП № 428 від 14.06.2018 р. «Про затвердження Порядку контролю за дотриманням ліцензіатами, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов».

Позивач вважає, що чинне законодавство не передбачає повноважень відповідача щодо накладення такого виду штрафної санкції за результатами проведеного заходу контролю, як встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» шляхом його зміни в бік зменшення на позитивну суму необґрунтованого недовиконання інвестиційної програми, програми ремонтів та надлишково отриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності.

При прийнятті п. 2 постанови № 1852 від 06.06.2019 р. НКРЕКП вийшло за межі своїх повноважень та застосувало санкції не передбачені діючим законодавством.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 р. адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1852 від 06.09.2019 року. Зобов`язано Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, з дня набрання судовим рішенням законної сили, при найближчому перегляді структури та рівнів тарифів на розподіл електричної енергії Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» збільшити тариф на розподіл електричної енергії Приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на суму 63 329,47 тис. грн. (без ПДВ), на яку вказаний тариф був зменшений на виконання п. 2 Постанови НКРЕКП № 1852 від 06.09.2019 року.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Так, рішення НКРЕКП є одним із основних способів виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, тобто є заходом державного регулювання та не є санкцією. Пункт 2 резолютивної частини постанови № 1852 містить рекомендації, які стосуються виключно структурного підрозділу НКРЕКП, а саме: Департаменту із регулювання відносин у сфері енергетики НКРЕКП і не породжує жодних безпосередніх правових наслідків для позивача.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що НКРЕКП при прийнятті п. 2 постанови № 1852 не наділена повноваженнями не відповідають нормам процесуального закону.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити НКРЕКП в задоволенні апеляційної скарги. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу аналогічні тим, що викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили суд залишити її без задоволення.

Представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи із наступного.

У період з 05.08.2019 р. по 16.08.2019 р. НКРЕКП було проведено планову перевірку дотримання позивачем вимог законодавства у сфері енергетики, Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 25.07.2017 р. № 932 та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 13.04.2017 р. № 504, на підставі постанов НКРЕКП від 30.11.2019 р. № 1584, від 31.05.2019 р. № 917 та Повідомлення про проведення заходу державного контролю від 16.07.2019 р. №42/411-19.

За результатами проведення планової перевірки було складено: 1) акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері енергетики та Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії від 16.08.2019 р. № 281 та 2) акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері енергетики та Ліцензійних умов з постачання електричної енергії від 16.08.2019 р. № 282.

Пунктом 2 постанови НКРЕКП від 06.09.2019 р. № 1852 «Про накладення штрафу на ПрАТ «Київобленерго» за порушення Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, Ліцензійних умов з постачання електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання, зобов`язано Департамент із регулювання відносин у сфері енергетики, у межах здійснення заходів державного регулювання, відповідно до п. 1, 13 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» підготувати та винести на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого тарифу на розподіл електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» шляхом його зміни в бік зменшення на позитивну суму необґрунтованого недовиконання інвестиційної програми, програми ремонтів та надлишково отриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності за 2018 рік у розмірі 63 329,47 тис. грн. (без ПДВ).

Позивач, вважаючи, що прийнятим рішенням порушено його права та інтереси, звернувся до суду із позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що НКРЕКП не наділений повноваженням давати вказівки своїм ліцензіатам щодо формування джерел фінансування інвестиційних програм. Відповідні повноваження обмежуються чинним законодавством та передбачають процедуру схвалення поданої ліцензіатом інвестиційної програми. Даний висновок був підтриманий також Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 по справі №826/14481/17.

Також суд першої інстанції зазначив, що п. 1 постанови № 1852 до позивача вже було застосовано вид санкцій у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 000,00 грн. Однак за одне і те саме порушення, до позивача було застосовано декілька видів відповідальності, як то накладення штрафу, вилучення коштів із структури тарифу, зобов`язано врахувати в Інвестиційній програмі на 2020 рік статтю «додатково отриманий дохід за результатами діяльності 2018 року» без додаткових джерел фінансування на суму економії коштів, що склалась при виконанні заходів ІП 2018 року, у розмірі 1 127,68 тис. грн., а також зобов`язано позивача привести свої дій у відповідності до вимог Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсації споживачам, що є неправомірним.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначенні Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 року № 1540-VIII (надалі - Закон № 1540-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1540-VIII, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Статтею 2 Закону № 1540-VIII передбачено, що Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема, у сфері енергетики: діяльності з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії.

Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України (ст. 3 цього ж Закону).

Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

За приписами ст. 19 Закону № 1540-VIII визначено, що Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю. Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.

Суб`єкти господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, несуть відповідальність за правопорушення у сферах енергетики та комунальних послуг, визначені законами України "Про природні монополії", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про ринок електричної енергії", "Про ринок природного газу", "Про трубопровідний транспорт", "Про теплопостачання", "Про питну воду та питне водопостачання", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг" та іншими законами, що регулюють відносини у відповідних сферах (ст. 22 Закону № 1540-VIII).

Посадові особи суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, несуть адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг.

За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати санкції у вигляді: 1) застереження та/або попередження про необхідність усунення порушень; 2) накладення штрафу; 3) зупинення дії ліцензії; 4) анулювання ліцензії.

За порушення законодавства у сферах енергетики та комунальних послуг до посадових осіб суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у відповідній сфері, Регулятор може застосовувати адміністративні стягнення.

Отже, зі змісту вказаних правових приписів вбачається, що метою здійснення діяльності НКРЕКП є досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки. В свою чергу, державний контроль Регулятором здійснюється, зокрема шляхом проведення відповідних перевірок, за результатом яких складаються акти, а до суб`єктів господарювання застосовуються санкції відповідальності, перелік яких є вичерпним.

Згідно з п. 3 та п. 13 ч. 1 ст. 17 Закону № 1540-VIII, для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, розробляє та затверджує нормативно-правові акти, зокрема порядки (методики) формування, розрахунку та встановлення державних регульованих цін і тарифів для суб`єктів природних монополій у сферах енергетики та комунальних послуг, а також для інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом; встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом;

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 05.10.2018 року № 1175 «Про затвердження Порядку встановлення (формування) тарифів на послуги з розподілу електричної енергії» (далі - Порядок № 1175), який регулює відносини щодо формування ліцензіатами та/або суб`єктами господарювання, які планують здійснювати діяльність з розподілу електричної енергії, тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та встановлення цих тарифів Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п. 1.1 Порядку № 1175 НКРЕКП регулює відносини щодо формування ліцензіатами та/або суб`єктами господарювання, які планують здійснювати діяльність з розподілу електричної енергії (далі - ліцензіати), тарифів на послуги з розподілу електричної енергії та встановлення цих тарифів НКРЕКП.

Пунктом 4.2 Порядку № 1175 встановлено виключний перелік підстав та способів внесення змін до прийнятих рішень НКРЕКП щодо затвердження тарифу. Так, НКРЕКП за власною ініціативою, у тому числі на підставі звітності, може коригувати тариф:

1) у разі невиконання інвестиційної програми, надання ліцензіатом недостовірних даних, помилок при розрахунку необхідного доходу;

2) у разі зміни обсягів розподілу електричної енергії відносно врахованих при розрахунку діючих тарифів більше ніж на 5 %;

3) у разі наявності дефіциту або профіциту коштів від здійснення діяльності з надання послуг з приєднання електроустановок замовників до електричних мереж у році 1-1, що підтверджується розширеним звітом ліцензіата;

4) за результатами здійснення заходів контролю за дотриманням Ліцензійних умов.

Відповідно до пп. 2 п. 7.8 Порядку № 1175, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг ініціює встановлення тарифів ліцензіата як засіб державного регулювання у сфері енергетики, у тому числі за зверненням ліцензіата, зокрема, за результатами перевірок господарської діяльності ліцензіатів.

Приписами п. 7.11 Порядку № 1175 визначено, що при недотриманні ліцензіатом структури тарифу та/або невиконанні інвестиційної програми Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг може зменшити діючий тариф, вилучивши зі структури тарифу кошти за недотримання ліцензіатом структури тарифу та/або невиконання інвестиційної програми, або врахувати ці кошти як джерело фінансування інвестиційної програми.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач протиправно здійснив зменшення структури тарифу ПрАТ «Київобленерго» на позитивну суму необґрунтованого недовиконання інвестиційної програми, програми ремонтів та надлишково отриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності за 2018 рік у розмірі 63 329,47 тис. грн. (без ПДВ).

Зазначена сума підтверджена актами перевірки за від 16.08.2019 №281, №282 та визначена в обґрунтуваннях до постанови НКРЕКП від 06.09.2019 року № 1852.

Натомість вказана обставина, як підстава для зменшення тарифу позивачу, не передбачена нормами Порядку № 1175, що свідчить про те, що приймаючи оскаржуване рішення, відповідач порушив вимоги ч. 2 ст. 2 КАС України, оскільки вийшов за межі своїх повноважень.

Слід також звернути увагу на те, що відповідно до п. 13 розділу XVII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про ринок електричної енергії» під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу вертикально інтегрований суб`єкт господарювання повинен до 01.01.2019 року вжити заходів для відокремлення оператора системи розподілу від виробництва, передачі, постачання електричної енергії шляхом створення відповідних суб`єктів господарювання.

Ліцензії на провадження господарської діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами та постачання електричної енергії за регульованим тарифом підлягають анулюванню з 01.01.2019 року. До анулювання зазначених ліцензій діяльність з розподілу та постачання електричної енергії провадиться на підставі чинних ліцензій, що були видані до дня набрання чинності цим Законом.

Діяльність з розподілу електричної енергії з 01.01.2019 року здійснюється на підставі нових ліцензій на провадження діяльності з розподілу електричної енергії.

Відповідно до ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно із п. 3 ст. 2 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 2 березня 2015 року N 222-VIII (надалі - Закон N 222-VIII) суб`єкт господарювання може здійснювати види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, з дня внесення відомостей до ліцензійного реєстру щодо рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії.

Як вбачається із постанови № 1852 від 06.09.2019 р., перевірка ліцензованої діяльності ПрАТ «Київобленерго» проводилась:

Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 25.07.2017 р. № 932 за період із 01.04.2018 р. по 31.12.2018 р.;

Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 13.04.2017 р. № 504 за період діяльності 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р.

З матеріалів справи вбачається, що НКРЕКП було прийнято рішення про видачу ПрАТ «Київобленерго» ліцензії на розподіл 08.11.2018 р. згідно із постановою № 1382, яка набула чинності тільки з 01.01.2019 р.

Отже, в періоді, що перевірявся - 2018 рік, позивач не здійснював діяльності із розподілу електричної енергії, а тому не міг їх порушувати.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що відповідачем не було спростовано належними і допустимими доказами, що позивач в періоді, що перевірявся мав відповідну ліцензію з розподілу електричної енергії.

Окрім того, суд першої інстанції вірно погодився з доводами позивача, що чинне законодавство України не передбачає повноважень відповідача на накладення такого виду штрафної санкції за результатами проведеного заходу контролю, як встановлення (перегляду) тарифу на розподіл електричної енергії для позивача шляхом його зміни в бік зменшення на позитивну суму необґрунтованого недовиконання інвестиційної програми та надлишково отриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності, а, отже, і застосовувати як вид санкції.

Суд першої інстанції погодився з доводами позивача, що НКРЕКП не наділений повноваженням давати вказівки своїм ліцензіатам щодо формування джерел фінансування інвестиційних програм. Відповідні повноваження обмежуються чинним законодавством та передбачають процедуру схвалення поданої ліцензіатом інвестиційної програми. Даний висновок був підтриманий також Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 р. у справі №826/14481/17.

При цьому відповідач посилається на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 04.02.2019 р. у справі №826/14482/17 та від 14.03.2019 р. у справі №826/3880/18, вказуючи на те, що оскаржуваний в даній справі п. 2 постанови № 1852 не породжує для позивача ніяких безпосередніх правових наслідків та не є рішенням, яке безпосередньо порушує права чи інтереси позивача.

Проте, суд першої інстанції не прийняв посилання відповідача на зазначені судові рішення, оскільки у вказаних справах не досліджувалось питання належності підстав для такого заходу регулювання як зміна тарифів, тобто відповідності та належності висновків перевірки відносно застосованих заходів регулювання.

Суд першої інстанції зазначив, що в даній справі, за наслідками обставин, на які посилається відповідач, а саме порушення Ліцензійних умов, - відповідачем може бути прийнятий лише висновок про притягнення до юридичної відповідальності, тобто - застосування санкцій. Чинним законодавством, на яке посилаються обидві сторони справи, не передбачено таку діяльність відповідача у разі встановлення порушення ліцензіатом Ліцензійних умов, як застосування заходів регулювання.

Таким чином, у даній справі має місце невідповідність обставин, встановлених відповідачем під час перевірки і діями (рішеннями), допустимими законодавцем у разі встановлення порушень з боку позивача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що застосуванням заходів регулювання відповідачем порушено права позивача.

Суд першої інстанції також зауважив, що відповідно до ст. 77 Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року N 2019-VIII (надалі - Закон N 2019-VIII) учасники ринку, які порушили нормативно-правові акти, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, несуть відповідальність згідно із законом. Правопорушеннями на ринку електричної енергії є, зокрема, порушення ліцензіатами відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності.

Закон України «Про ринок електричної енергії», як спеціальний нормативний акт щодо правовідносин, які складають предмет позову, передбачає вичерпний перелік санкцій, які можуть бути застосовані за результатами перевірки суб`єкта господарювання. За одне правопорушення на ринку електричної енергії може застосуватися лише один вид санкцій або штраф разом із зупиненням дії ліцензії.

Окрім того, п. 1 постанови № 1852 до позивача вже було застосовано вид санкцій у вигляді накладення штрафу в розмірі 510 000,00 грн.

Отже, за одне і те саме порушення, до позивача було застосовано декілька видів відповідальності, як то накладення штрафу, вилучення коштів із структури тарифу, зобов`язано урахувати в Інвестиційній програмі на 2020 рік статтю «додатково отриманий дохід за результатами діяльності 2018 року» без додаткових джерел фінансування на суму економії коштів, що склалась при виконанні заходів ІП 2018 року, у розмірі 1 127,68 тис. грн., а також зобов`язано позивача привести свої дій у відповідності до вимог Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсації споживачам.

Як вбачається з матеріалів справи, позитивна сума необґрунтованого недовиконання ІП визначена НКРЕКП на основі Методичних рекомендацій щодо визначення сум недовиконання інвестиційних програм, програм ремонтів енергопостачальних компаній та надлишково отриманого або недоотриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності (в редакції до 19.02.2019 р.), які передбачали визначення рівня розрахунків з ДП «Енергоринок» станом на 01 березня наступного за звітним роком.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги пояснення відповідача щодо можливості застосування Методичних рекомендацій щодо визначення сум необґрунтованого недовиконання інвестиційних програм, програм ремонтів енергопостачальних компаній та надлишково отриманого або недоотриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності, затверджених постановою НКРЕКП від 21.03.2017 р. № 306 (далі - Методичні рекомендації), як нормативно-правового акта, на підставі, якого відповідач уповноважений застосовувати заходи регулювання, визначені в п. 2 постанови № 1852.

З п. 1.1 Методичних рекомендацій слідує, що вони розроблені з метою надання методологічної допомоги територіальним органам НКРЕКП, під час проведення планових перевірок ліцензіатів Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг з розподілу електричної енергії (передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами), постачання електричної енергії за регульованим тарифом (далі - ліцензіати). Відповідно, Методичні рекомендації не є нормативно - правовим актом, і цим документом не може бути розширено повноваження відповідача, в тому числі, щодо повноважень на вилучення зі структури тарифів коштів необґрунтованого недовиконання інвестиційної програми, програми ремонтів та надлишково отриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності.

Вказана правова позиція узгоджується із позицією Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 06.06.2019 по справі №804/7661/17 (адміністративне провадження №К/9901/54913/18).

Також колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що пояснення відповідача щодо неможливості задоволення позовних вимог у зв`язку із ризиком втручання в дискреційні повноваження НКРЕКП не відповідають вимогам ст. 245 КАС України. Адже жодна з двох позовних вимог не передбачає вимогу про прийняття певного рішення. Зокрема і позовна вимога про відновлення структури тарифу в його числовому значенні не передбачає прийняття нового рішення, а лише відновлення позивача у правах до стану, який існував до вчинення протиправних дій та прийняття оскаржуваного протиправного рішення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази та пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не доведено порушення позивачем Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії, Ліцензійних умов з постачання електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання, а тому прийняття рішення про підготовку та винесення на засідання НКРЕКП, що проводитиметься у формі відкритого тарифу на розподіл електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» шляхом його зміни в бік зменшення на позитивну суму необґрунтованого недовиконання інвестиційної програми, програми ремонтів та надлишково отриманого доходу від здійснення ліцензованої діяльності за 2018 рік у розмірі 63 329,47 тис. грн. (без ПДВ) є неправомірним.

Зважаючи, що відповідач протиправно здійснив зменшення суми тарифу ПрАТ «Київобленерго», обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання НКРЕКП з дня набрання судовим рішенням законної сили, при найближчому перегляді структури та рівнів тарифів на розподіл електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» збільшити тариф на розподіл електричної енергії ПрАТ «Київобленерго» на суму 63 329,47 тис. грн. (без ПДВ), на яку вказаний тариф був зменшений на виконання п. 2 Постанови НКРЕКП № 1852 від 06.09.2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36 від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Є.І. Мєзєнцев

В.В. Файдюк

Повний текст постанови виготовлено 11.06.2020 р.