Справа № 823/3096/15
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2020 року

Київ

справа №823/3096/15

адміністративне провадження №К/9901/9170/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів - Пасічник С.С., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітранс-Агро»

на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року (суддя Каліновська А.В.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2015 року (головуючий суддя Василенко Я.М., судді: Степанюк А.Г., Шурко О.І.)

у справі № 823/3096/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітранс-Агро»

до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юнітранс-Агро» (далі - позивач, Товариство) звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області (далі - відповідач, податковий орган) в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток та за платежем податок на додану вартість.

Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 20.10.2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2015 року, в задоволенні позову відмовив.

Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність доказів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з ПП «Діловий Партнер Плюс», ТОВ «Компанія «Юнібіт», ПП «Нова-Центр», ТОВ «Компанія Восток Інтернешнл», ТОВ «Роял-Консалтинг», ПП «Мірта 2009», ТОВ «Стройбетонукраїна», ПП «Оатарі», ТОВ «Гермес-ТрейдінгЧеркаси».

Не погоджуючись із прийнятим рішенням судів першої та апеляційної інстанції, позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Товариство зазначає, що судами попередніх інстанцій не було досліджено, не проаналізовано та не надано оцінку представленим позивачем поясненням, бухгалтерській довідці щодо структурних витрат, банківським випискам, рішенням судів з аналогічних обставин тощо.

У запереченні на касаційну скаргу податковий орган наводить доводи, аналогічні викладеним в акті перевірки, зокрема, зазначає, що первинні документи, виписані контрагентами позивача, мають формальний характер, а саме йдеться лише про назву послуги, що не дає можливості встановити, які фактично надані послуги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами справи передано судді-доповідачу Васильєвій І.А. та визначено склад колегії суддів, до якої також входять судді: Пасічник С.С. та Юрченко В.П.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 року по 31.12.2013 року, за результатами якої складено акт від 16.09.2014 року № 347/23-01-22-06/36619064.

Висновками акта перевірки встановлено порушення вимог:

- пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2, пп. 138.10.2, п. 138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 4 037 444 грн,

- п. 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.4, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість , який підлягає сплаті в бюджет на загальну сум 4 982 536 грн.

На підставі акта перевірки винесено податкові повідомлення-рішення від 15.10.2014 року:

- № , яким збільшено суму податкових зобов`язань з податку на додану вартість у розмірі 7 473 804 грн, в тому числі за основним платежем на суму 4 982 536 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2 491 268 грн;

- № , яким збільшено суму податкових зобов`язань з податку на прибуток у розмірі 5 046 805 грн, в тому числі за основним платежем на суму 4 037 444 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 1 009 361 грн.

За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем укладено наступні договори:

- з ТОВ «Роял-Колсантинг» укладено договір доручення від 25.12.2012 року № 357;

- з ТОВ «Гермес-Трейдинг Черкаси» укладено договір доручення від 01.08.2013 року № 84;

- з ПП «Оатарі» укладено договір доручення від 25.10.2013 року № 829;

- з ТОВ «Стройбетонукраїна» укладено договір про абонентське юридичне обслуговування від 01.10.2011 року № 28/17;

- з ТОВ «Компанія Восток Інтернешнл» укладено договір про абонентське юридичне обслуговування від 18.12.2012 року № 238;

- з ПП «Мірта 2009» укладено договір про абонентське юридичне обслуговування від 01.07.2012 року № 26;

- з ПП «Діловий партнер плюс» укладено договір про абонентське обслуговування від 01.12.2011року № 47.

На виконання зазначених договорів позивачем надані податкові накладні, акти надання послуг, додаткові угоди. Копії вказаних документів долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у пунктах 138.2, 138.4 статті 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Між позивачем (довіритель) та ТОВ «Роял-Консалтінг» (повіреній) укладено договір доручення (том 1 арк. с. 121-122).

За умовами договору повіреній бере на себе зобов`язання по наданню обсягів товарно-експедиційних послуг по відвантаженню врожаю.

Аналогічний договір укладено з ПП «Оатарі» (том 6 арк. с. 11), ТОВ «Гермес-ТрейдінгЧеркаси» (том 6, арк. с. 212).

На підтвердження виконання умов договорів надано акти надання послуг, податкові накладні. Як послуга визначено «здійснення пошуків об`ємів транспортно-експедиційних послуг».

Також, між позивачем (замовник) та ТОВ «Стройбетонукраїна» (виконавець) укладено договір про абонентське юридичне обслуговування. За умовами договору замовник зобов`язується сплачувати виконавцю абонентську плату у розмір 4,5% від суми всіх погоджених виконавцем та підписаних замовником угод на транспортно-експедиційні послуги (том 1 арк. с. 82).

Аналогічний договір укладено із ТОВ «Компанія Восток Інтернейншнл» (том 1 арк. с. 181), ПП «Мітра 2009» (том 1арк. с. 191), ПП «Діловий партнер плюс» (том 5 арк. с. 17), ПП «Нова-центр».

На підтвердження виконання умов договорів надані акти надання послуг та податкові накладні в яких зазначено, що виконавцем надані таки послуги «юридичні послуги».

Розрахунки проведено в тому числі шляхом видачі простого векселя.

Копії векселів, докази акцептування до матеріалів справи не надано. Позивачем не надано бухгалтерські документи, які підтверджують, що замість заборгованості по вищезазначеним договорам у Товариства виникла відповідна заборгованість по векселям.

Проаналізувавши надані до матеріалів справи копії первинних документів, Суд погоджується з доводом податкового органу, що первинні документи, виписані контрагентами позивача, мають формальний характер, а саме йдеться лише про назву послуги, що не дає можливості встановити, які фактично надані послуги.

Суд не погоджується з доводом касаційної скарги, що рух активів, підтверджений банківськими виписками, є підставою для формування податкового кредиту, оскільки сама по собі сплата коштів, без підтвердження сукупності дій, щодо господарських операцій належними первинними документами, не дає права на формування податкового кредиту.

Суд не погоджується з доводом Товариства, що суди попередніх інстанцій не спростували відсутність можливості надання відповідних послуг, оскільки саме неможливість встановлення які саме послуги надані контрагентами позивача слугувала підставою для прийняття рішень судами першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень за операціями Товариства із вказаними контрагентами.

Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами першої та апеляційної інстанцій порушено норми матеріального чи процесуального права.

Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Суд дійшов висновку, що судами виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності до норм матеріального права, постановлено обґрунтовані рішення, в яких повно відображені обставини, що мають значення для справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій не встановлено.

Керуючись статтями 243, 246, 250, 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнітранс-Агро» залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20.10.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.12.2015 року у справі № 823/3096/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва
Судді: С.С. Пасічник
В.П. Юрченко