Справа № 640/10497/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Київ № 640/10497/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Чудак О.М., суддів Пащенка К.С., Шейко Т.І., за участю секретаря судового засідання Лисун А.А., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Крайдуби В.І., у відсутність представників третьої особи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Aкціонерне товариство «Акцент-Банк», про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - відповідач, НБУ) про:

- визнання бездіяльності відповідача, яка виразилась у відмові позивачу здійснити перевірку проведення Акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - АТ «Акцент-Банк») банківських операцій за рахунками №2909…..0375 та банківської платіжної картки «Універсальна» №5169…..182, що призвело до порушення прав позивача на отримання достовірної інформації про правомірність проведених цим банком банківських операцій з позивачем, стан розрахунків за споживчим кредитом з АТ «Акцент-Банк», - протиправною;

- зобов`язання відповідача:

а) перевірити чи укладало АТ «Акцент-Банк» з позивачем договори про споживче кредитування і про обслуговування банківської платіжної картки 15.06.2017;

б) перевірити правомірність здійснення банківських операцій, в тому числі зняття 1152 грн. за рахунком банківської платіжної картки «Універсальна» №5169…..6182 і №2909....0375, і надати зазначену інформацію позивачу;

в) перевірити законність передачі АТ «Акцент-Банк» персональних даних позивача і право вимоги стягнення коштів з нього до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрімоКолектор. Центр грошових вимог» (далі - ТОВ «ПрімоКолектор. Центр грошових вимог»).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Акцент-Банк» внаслідок бездіяльності відповідача продовжує вимагати сплати коштів та неправомірно передав ТОВ «ПрімоКолектор. Центр грошових вимог» персональні дані позивача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказує, що усі питання, що виникають внаслідок укладення договору, вирішують його сторони, а у випадку недосягнення домовленості - спори розглядаються в судовому порядку. Закон України «Про Національний банк України» не відносить до повноважень відповідача розгляд таких спорів.

Водночас, до повноважень НБУ не належить контроль за додержанням банками законодавства про захист персональних даних.

Таким чином, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поясненнях представник АТ «Акцент-Банк» просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити у їх задоволенні.

Така ж позиція підтримана і представником третьої особи в підготовчому судовому засіданні.

Отже суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (АТ «Акцент-Банк») (т. 1 а.с. 111), а також заяву-позичальника від 15.06.2017 №ANW1R667 (т. 1 а.с. 111а), відповідно до п.п. 5, 15 якої позивачу надано кредит на товар, а також позивач погодився, що ця заява разом із запропонованими АТ «Акцент-Банк» Умовами та правилами, що розміщені на сайті www.a-bank.com.ua, тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір.

Суд критично ставиться до посилання позивача на те, що він не підписував анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, оскільки, по-перше, вказаними обставинами позивач не обґрунтовує позовні вимоги, по-друге, вказані обставини не мають значення для правильного вирішення справи, так як предметом спору в межах даної адміністративної справи є протиправна бездіяльність відповідача щодо непроведення перевірки, а не кредитний договір та його правомірність.

В подальшому, як стверджує позивач, у зв`язку з вимогами АТ «Акцент-Банк» сплатити отримані кошти, він звернувся до банку з заявою від 08.08.2018 (т. 1 а.с. 10), в якій просив надати письмову довідку про стан розрахунків за кредитним договором станом на 03.08.2018 та копію кредитного договору.

Також позивач звернувся з заявою від 25.10.2018 (т. 1 а.с. 11) до АТ «Акцент-Банк» та відповідача, в якій просив, зокрема, НБУ повідомити чи здійснював АТ «Акцент-Банк» споживче кредитування на підставі заяви позивача.

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач листом від 09.11.2018 №20-0009/59889 (т. 1 а.с. 75) направив заяву до АТ «Акцент-Банк» та, керуючись статтею 57 Закону України «Про Національний банк України» та статтею 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність» просив розглянути звернення і надати письмові пояснення заявнику з порушених питань, про що повідомив позивача.

Поряд з цим, листом від 16.11.2018 №20.1.0.0.0/7-20181116/216 (т. 1 а.с. 13) АТ «Акцент-Банк» повідомив позивачу, що умовами договору не передбачено обв`язку Банку надавати додаткові копії документів при надходженні запиту від клієнта. Під час укладання договору вся необхідна інформація щодо умов одержання картки, тарифів на обслуговування та правил користування карткою доведена до відома позивача у вигляді другого екземпляру договору. За необхідності отримання додаткової інформації, клієнти Банку мають можливість ознайомитись з нею у будь-якому відділенні АТ «Акцент-Банк» або на офіційному сайті. Виписка за письмовим запитом клієнта на паперовому носії поштовим відправленням не надається.

В наступному, позивач звернувся до АТ «Акцент-Банк» та НБУ з заявою від 21.12.2018 (т. 1 а.с. 12), в якій просив, зокрема, відповідача повідомити чи зобов`язаний АТ «Акцент-Банк» надати позивачу запитувані документи на підставі чинного законодавства.

За результатами розгляду такої заяви, відповідач повідомив позивачу листом від 02.01.2019 №20-0010/80 (т. 1 а.с. 76), що усі питання, які виникають внаслідок укладених договорів, вирішуються сторонами, а у випадку недосягнення домовленості спори розглядаються у судовому порядку. Одночасно зазначено, що статтею 73 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Положенням про застосування Національним банком України заходів впливу не передбачено застосування НБУ заходів впливу на підставі звернень громадян та за порушення Банком законодавства про захист прав споживачів.

Крім того, позивач звернувся до АТ «Акцент-Банк» та відповідача з заявою від 04.01.2019 (т. 1 а.с. 15), в якій просив, зокрема, НБУ повідомити чи зобов`язаний АТ «Акцент-Банк» надати позивачу запитувані документи на підставі чинного законодавства.

За результатами розгляду названої заяви, відповідач листом від 17.01.2019 №20-0007/2814 (т. 1 а.с. 77) повідомив позивачу, що листом від 02.01.2019 №20-0010/80 вже надавав відповідь з порушеного питання та ще раз звернув увагу позивача, що усі питання, які виникають внаслідок укладених договорів, вирішуються сторонами, а у випадку недосягнення домовленості спори розглядаються у судовому порядку.

18.03.2019 позивач звернувся до відповідача з листом від 15.03.2019 (т. 1 а.с. 70-71), в якому, на підставі статей 66, 67 Закону України «Про банки та банківську діяльність», просив НБУ:

а) перевірити чи укладало АТ «Акцент-Банк» з позивачем (можливо з іншими особами) договори про споживче кредитування і про обслуговування банківської платіжної картки 15.06.2017;

б) повідомити, чи зобов`язаний АТ «Акцент-Банк» надати позивачу запитувані документи на підставі чинного законодавства;

в) чи відповідає чинному законодавству положення пункту 1.1.8.8 Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» про те, що банк не надає інформацію (в тому числі виписки з операцій по рахунках та платіжних картках) у відповідь на запити клієнтів, отримані поштою з проханням надати інформацію, що може містити банківську таємницю на паперових носіях. Така інформація може бути розкрита особисто клієнту лише у відділенні банку. Виписка за письмовим запитом клієнта на паперовому носії поштовими відправленнями не надається.

За результатами розгляду такого листа, НБУ листом від 21.03.2019 №20-0007/15508 (т. 1 а.с. 78) повідомив позивачу, що листами від 02.01.2019 №20-0010/80 та від 17.01.2019 №20-0007/2814 вже надав відповідь з порушеного питання, а АТ «Акцент-Банк» надав відповідь позивачу листом від 16.11.2018 №20.1.0.0.0/7-20181116/216. Одночасно відповідач зазначив, що позивач може звернутися до суду, якщо вважає, що АТ «Акцент-Банк» порушив його права.

Отже, вважаючи, що відповідач обмежився наданням письмових роз`яснень і фактично відмовився здійснити перевірку проведення банківських операцій в АТ «Акцент-Банк» за рахунками позивача, що і призвело до порушення прав позивача на отримання достовірної інформації про стан розрахунків за споживчим кредитом з АТ «Акцент Банк», позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Так, згідно з статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено право на звернення до суду і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини 3 статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин 1, 2 статті 55 Конституції України, статей 2, 5 КАС України.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі №826/4406/16, від 26.06.2018 у справі №802/1064/17-а, від 03.07.2018 у справі №826/16634/16, від 12.09.2019 у справі №826/18573/14 (адміністративні провадження №К/9901/8152/18, №К/9901/8155/18), від 31.10.2019 у справі №826/4802/17 (адміністративне провадження №К/9901/17913/18), від 07.11.2019 у справі №826/1647/16 (адміністративне провадження №К/9901/16112/18).

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник вважає начебто певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Слід також відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

При цьому, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за усталеною судовою практикою, слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Відповідно до змісту статті 71 названого Закону кожний банк є об`єктом інспекційної перевірки уповноваженими Національним банком України особами. Перевірки здійснюються з метою визначення рівня безпеки і стабільності операцій банку, достовірності звітності банку і дотримання банком законодавства України про банки і банківську діяльність, а також нормативно-правових актів Національного банку України. Національний банк України може прийняти рішення про проведення позапланової перевірки банку при наявності обґрунтованих підстав.

Згідно з підпунктом 13 пункту 2 Положення про організацію та проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001 №276 (у редакції постанови Правління Національного банку України від 28.12.2017 №145) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.08.2001 за №703/5894 (далі - Положення №276), позапланова інспекційна перевірка - інспекційна перевірка, що проводиться за наявності обґрунтованих підстав відповідно до розпорядчого акта Національного банку.

Відповідно до пункту 22 Положення №276 Національний банк має право прийняти рішення про проведення позапланової інспекційної перевірки за наявності обґрунтованих підстав. Такими підставами, зокрема є: 1) виявлення під час здійснення безвиїзного нагляду суттєвого погіршення фінансового стану об`єкта перевірки; 2) наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення об`єктом перевірки ризикової діяльності, що загрожує інтересам вкладників або інших кредиторів; 3) виявлення фактів подання Національному банку недостовірної інформації та/або звітності, фактів перекручення даних звітності; 4) зміна власника (власників) істотної участі в банку та/або голови ради, та/або голови правління банку; 5) набуття банком статусу спеціалізованого; 6) надходження повідомлення від банку про відкриття відокремленого підрозділу або виявлення факту початку діяльності відокремленого підрозділу банку без повідомлення про його відкриття; 7) наявність фактів, що можуть свідчити про здійснення банком діяльності без відповідних ліцензій і дозволів та/або здійснення відокремленим підрозділом банку виду діяльності без надання банком права на його здійснення; 8) надходження повідомлення від банку про початок нового виду діяльності або надання нового виду фінансових послуг (крім банківських) або виявлення фактів початку такої діяльності без повідомлення Національного банку; 9) звернення банку до Національного банку щодо отримання ліцензій або дозволів, передбачених законодавством України; 10) ненадання інформації, документів або їх копій за письмовим запитом Національного банку в установлені строки; 11) необхідність перевірки інформації, викладеної в запереченнях до довідки про перевірку; 12) необхідність перевірки виконання об`єктом перевірки заходів щодо усунення недоліків і порушень, установлених за результатами безвиїзного банківського нагляду та інспекційної перевірки; 13) віднесення банку до категорії проблемних; 14) надходження інформації від Фонду гарантування про виявлені порушення банком вимог банківського законодавства України; 15) надходження повідомлення від Фонду гарантування про необхідність проведення інспекційної перевірки неплатоспроможного/перехідного банку у зв`язку з необхідністю підтвердження приведення його діяльності у відповідність до вимог банківського законодавства України щодо дотримання нормативів капіталу та ліквідності; 16) у випадках, передбачених нормативно-правовими актами Національного банку; 17) необхідність перевірки виконання банком установлених Національним банком вимог та/або обмежень.

З аналізу змісту вказаних норм видно, що до компетенції відповідача як суб`єкта владних повноважень не віднесено проведення позапланової інспекційної перевірки на підставі звернення фізичної особи, у тому числі з приводу питань, які виникають внаслідок укладеного договору кредиту стосовно проведення банківських операцій за певними рахунками та банківською платіжною карткою.

В цьому контексті варто зазначити, що чинним законодавством України передбачено відповідні процедури захисту прав відповідних суб`єктів, в тому числі фізичних осіб, в тих правовідносинах, у яких виникають спірні питання. За таких умов, обраний позивачем спосіб захисту своїх прав у вигляді зазначеного листування з відповідачем не відповідає законодавчо визначеним процедурам захисту його прав.

Таким чином, суд зауважує, що захист порушених прав позивача можливий шляхом звернення до відповідного суду з позовом до АТ «Акцент-Банк», яким неправомірно, на думку позивача, не надано запитуваних документів. А у випадку, якщо позивач переконаний, що договір про споживче кредитування ним не укладався, він не позбавлений права його оспорити.

Отже, проаналізувавши наведені позивачем обставини в контексті зазначених норм, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовано належним чином наявність у нього порушеного права у публічно-правових відносинах з боку НБУ шляхом нездійснення вказаної перевірки, у зв`язку з чим суд не вбачає належних правових підстав для визнання бездіяльності відповідача протиправною.

За таких умов, не підлягає задоволенню і позовна вимога про зобов`язання НБУ:

а) перевірити чи укладало АТ «Акцент-Банк» з позивачем договори про споживче кредитування і про обслуговування банківської платіжної картки 15.06.2017;

б) перевірити правомірність здійснення банківських операцій, в тому числі зняття 1152 грн. за рахунком банківської платіжної картки «Універсальна» №5169…..6182 і №2909....0375, і надати зазначену інформацію позивачу;

в) перевірити законність передачі АТ «Акцент-Банк» персональних даних позивача і право вимоги стягнення коштів з нього до ТОВ «ПрімоКолектор. Центр грошових вимог».

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення відповідачем витрат суду не надано.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національного банку України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Aкціонерне товариство «Акцент-Банк», про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Національний банк України (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Інститутська, будинок, 9, місто Київ, 01601; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032106).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Aкціонерне товариство «Акцент-Банк» (місцезнаходження юридичної особи: вулиця Батумська, будинок, 11, місто Дніпро, 49074; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360080).

Повний текст рішення складено 11.06.2020.

Головуючий суддя О.М. Чудак

Суддя К.С. Пащенко

Суддя Т.І. Шейко