Справа № 560/854/20
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/854/20
РІШЕННЯ

іменем України

12 червня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення №310-35/2019 від 06 вересня 2019 року 35 сесії Чемеровецької селищної ради (VII скликання) щодо відмови затвердити гр. ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером - :04:003:0121 площею по 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області;

- зобов`язати Чемеровецьку селищну рада Чемеровецького району Хмельницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,000 га сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:003:0121 з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що відповідачем-суб`єктом владних повноважень за відсутності законних правових підстав рішенням №310-35/2019 від 06 вересня 2019 року 35 сесії Чемеровецької селищної ради (VII скликання) було відмовлено їй у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером - :04:003:0121 площею по 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

На день розгляду справи по суті відповідач не скористався своїм правом, передбаченим статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо надання відзиву на позовну заяву (відзив).

Натомість, від відповідача до суду надійшла заява про закриття провадження у цій справі. Вказана заява обгрунтована тим, що предметом спору є рішення про відмову у наданні в приватну власність земельної ділянки. Тобто, фактично позивач у даній справі просить суд про захист своїх цивільних прав, що свідчить про відсутність ознак публічно-правового спору та підстав для розгляду справи за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши вказану заяву суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовим спором є спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині 2 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України.

З аналізу наведених норм права вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

При розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Визначаючи предметну юрисдикцію справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку, вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (наприклад, права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.

Якщо ж особа звертається до відповідних органів за затвердженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду якого приймається відповідне рішення, то в цих правовідносинах такі органи реалізують свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.

В даному випадку, у справі, яка розглядається, позивач звернулася до суду з позовом на захист свого інтересу в отриманні земельної ділянки у власність, який не було реалізовано внаслідок фактичної відмови Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області в затвердженні проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки. Наявність існуючого речового права у позивача або інших осіб на земельну ділянку у визначених проектом землеустрою межах (розмірах), судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у справі, яка розглядається, спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення Чемеровецької селищної ради Чемеровецького району Хмельницької області, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про поширення на цю справу юрисдикції адміністративного суду та відсутність підстав для закриття провадження у справі через неналежність її розгляду за правилами адміністративного судочинства. Тому у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у цій справі слід відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-9496-СГ від 17.05.2017 року позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів Хропотівської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області :04:003), орієнтовним розміром 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

На виконання вказаного наказу, 17 жовтня 2017 року позивачем з ліцензованою землевпорядною організацією - ФОП ОСОБА_2 , (ідент. код НОМЕР_1 ) було укладено договір №1016 від 23.05.2017 року на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, 2,0000 га та затверджено відповідне завдання на виконання робіт (розроблення проекту землеустрою).

19 жовтня 2017 року відділом Держгеокадастру у Чемеровецькому районі Хмельницької області даний проект землеустрою державним кадастровим реєстратором ОСОБА_3 було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру з кадастровим номером сформованої земельної ділянки - :04:003:0121, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-017.

Таким чином, на ім`я позивача була сформована земельна ділянка, площею 2,0000 га та присвоєно їй кадастровий номер.

Позивач звернулася до відповідача із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,000 га сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:003:0121 з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Рішенням №310-35/2019 від 06 вересня 2019 року 35 сесії Чемеровецької селищної ради (VII скликання) вирішено відмовити затвердити гр. ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером - :04:003:0121 площею по 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Із витягу з протоколу 35 сесії Чемеровецької селищної ради (VII скликання) від 06.09.2019 року вбачається, що позивачу відмовлено у затвердженні проекту землеустрою, оскільки вона в с. Хропотова не зареєстрована і не проживає.

Не погоджуючись із наданою відмовою, наголошуючи, що зазначена підстава для відмови у затвердженні проекту землеустрою не входить до вичерпного переліку таких підстав, визначеного Земельним кодексом України, позивач звернулася із вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 №280/97-ВР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №280/97-ВР).

Положеннями статті 25 Закону №280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону №280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Частиною першою статті 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (далі - Земельний кодекс України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до частини другої статті 22 Земельного кодексу України до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Положеннями частини третьої статті 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною другою статті 116 Земельного кодексу України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною п`ятою статті 116 Земельного кодексу України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначені статтею 122 Земельного кодексу України.

Так, положеннями статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.

Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у власність врегульовано статтею 118 Земельного кодексу України.

Частиною шостою статті 118 Земельного кодексу України визначено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відповідно до частини восьмої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 118 Земельного кодексу України врегульовано, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду (частина десята статті 118 Земельного кодексу України).

У Рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" суд підкреслив особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Беєлер проти Італії, Онер`їлдіз проти Туреччини, Megadat.com S.r.l. проти Молдови, Москаль проти Польщі).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії").

Суд критично ставиться до доводів відповідача в частині наявності правових підстав для відмови позивачу у затвердженні проекту землеустрою та зазначає, що факт не реєстрації та не проживання ОСОБА_1 , в с. Хропотова не передбачено як підставу для відмови у затвердженні проекту землеустрою відповідно Земельного кодексу України.

Судом враховано, що позивачу наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №22-9496-СГ від 17.05.2017 року надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за межами населених пунктів Хропотівської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області :04:003), орієнтовним розміром 2,0000 га., із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, та відділом Держгеокадастру у Чемеровецькому районі Хмельницької області даний проект землеустрою державним кадастровим реєстратором ОСОБА_3 , було перевірено та внесено до Державного земельного кадастру з кадастровим номером сформованої земельної ділянки - :04:003:0121.

Суд також звертає увагу відповідача, що юридична конструкція частини дев`ятої статті 118 Земельного кодексу України передбачає імперативне затвердження проекту землеустрою у разі його належного попереднього погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України.

Підстави щодо відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність визначено Земельним кодексом України виключно як підстави для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою (частина сьома статті 118 Земельного кодексу України) або для надання відмови у його погодженні (частина шоста статті 186-1 Земельного кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття рішення про відмову позивачу у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення №310-35/2019 від 06 вересня 2019 року 35 сесії Чемеровецької селищної ради (VII скликання) щодо відмови затвердити гр. ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером - :04:003:0121 площею по 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Щодо заявлених позовних вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що зобов`язання затвердити проект щодо відведення вказаної земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Затвердження такого проекту без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обгрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В матеріалах справи наявні докази, які були досліджені судом, та свідчать про наявність можливості у органу місцевого самоврядування прийняти обгрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:003:0121 з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.03.2019 справі у справі №1640/2594/18, від 05.03.2019 у справі №818/1817/17, від 24.01.2020 у справі №316/979/18.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на наведене, позивачем та наявними у матеріалах справи доказами доведено позовні вимоги, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним рішення №310-35/2019 від 06 вересня 2019 року 35 сесії Чемеровецької селищної ради (VII скликання) щодо відмови затвердити гр. ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з кадастровим номером - :04:003:0121 площею по 2,0 га з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Зобов`язати Чемеровецьку селищну рада Чемеровецького району Хмельницької області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 2,0000 га сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:003:0121 з метою подальшої безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту села Хропотова Чемеровецького району Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Чемеровецька селищна рада Чемеровецького району Хмельницької області (вул. Центральна, 40,Чемерівці,Чемеровецький район, Хмельницька область,31600 , код ЄДРПОУ - 04403930)

Головуючий суддя В.К. Блонський