Справа № 380/4230/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/4230/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Військової прокуратури Західного регіону України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень про скасування постанови про накладення штрафу,-

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Військової прокуратури Західного регіону України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, із вимогою скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича про накладення штрафу від 23.04.2020 року ВП №61078816.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення суду, в межах покладених зобов`язань Військовою прокуратурою Західного регіону України виконане в строки, передбачені законодавством, тому позивач вважає, що постанова про накладення на нього штрафу у розмірі 5100,00 грн. винесена незаконно та необґрунтовано, оскільки головним державним виконавцем проігноровано та порушено норми та положення Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (надалі по тексту - Закону №1404), а саме, належним чином не перевіряючи виконання рішення суду, державний виконавець застосував до позивача штрафну санкцію.

Ухвалою судді від 03.06.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

Вказаною ухвалою судді роз`яснено відповідачу право щодо подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, цією ухвалою було зобов`язано відповідача подати до суду оригінали матеріалів виконавчого провадження ВП №61078816 для огляду у судовому засіданні та копію останніх для приєднання до матеріалів справи.

11.06.2020 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву. Позиція відповідача зводиться до того, що постанова про накладення штрафу прийнята правомірно, а тому підстави для її скасування відсутні. У відзиві на позовну заяву зазначено, що 29.01.2020 року відповідачем, у відповідності до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», було направлено для виконання Військовій прокуратурі Західного регіону України постанову про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 року. Однак, оскільки станом на 23.04.2020 року боржником не було повідомлено державного виконавця щодо вчинення будь-яких дій по виконанню рішення, а тому у зв`язку із цим було винесено постанову про накладення штрафу від 23.04.2020 року ВП №61078816.

Протокольною ухвалою суду від 12.06.2020 року здійснено заміну відповідача - Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на належного - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень.

Представник позивача позовні вимоги у судовому засіданні підтримував, з підстав, що викладені у позовній заяві, просив суд позов задоволити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Окрім того, у судовому засіданні представник надала суду витребувані документи - копії матеріалів виконавчого провадження ВП №61078816.

Представники сторін у судовому засіданні 23.04.2020 року усно заявили про розгляд справи у письмовому провадженні.

Враховуючи усні клопотання представників сторін про розгляд справи у письмовому провадженні, суд, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні, що відображено у відповідному протоколі судового засідання.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року в адміністративній справі №1.380.2019.004978 за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними бездіяльності, рішення, стягнення грошової компенсації, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено; визнано протиправною бездіяльність Військової прокуратури Західного регіону України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки терміном 28 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 31.12.2017 року; визнано протиправним рішення Військової прокуратури Західного регіону України, викладене в листі від 08.08.2019 року №18-177 вих-19 про відмову у виплаті ОСОБА_1 компенсації за невикористану додаткову відпустку, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнуто із Військової прокуратури Західного регіону України грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки, загальним терміном 28 днів в сумі 31603 (тридцять одна тисяча шістсот три) грн. 04 коп. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44; зобов`язано Військову прокуратуру Західного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення із розрахунку 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 08 коп. в день за весь час затримки з 12.02.2019 року по день фактичного розрахунку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44. Рішення суду набрало законної сили.

На виконання вказаного судового рішення Львівським окружним адміністративним судом 13.01.2020 року було видано виконавчий лист.

У подальшому, 29.01.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В., за заявою стягувача, відкрито виконавче провадження №61078816 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Львівським окружним адміністративним судом 13.01.2020 року №1.380.2019.004978 про зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення із розрахунку 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 08 коп. в день за весь час затримки з 12.02.2019 по день фактичного розрахунку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44.

Цією ж постановою було зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Окрім того, 29.01.2020 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєв О.В. виніс постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №61078816 щодо стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 132,81 грн. та про стягнення з боржника виконавчого збору №61078816 у розмірі 18892,00 грн.

24.04.2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.В. за невиконання рішення суду винесено постанову ВП №61078816, якою накладено на боржника - Військову прокуратуру Західного регіону України штраф у розмірі 5100,00 грн.

Не погоджуючись із постановою про накладення штрафу від 23.04.2020 року ВП №61078816, позаяк вважаючи, що прокуратурою регіону рішення суду було виконане упродовж 10 робочих днів (08.02.2020 року, 09.02.2020 року, 15.02.2020 року вихідні дні), позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.2 та ч.4 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Тобто, набрання судовим рішенням законної сили є підставою для його виконання.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1)звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2)звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3)вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4)заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1)здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3)розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4)заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5)роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1)за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2)за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3)якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4)якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5)у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно ч.6 ст.26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до ч.1 ст.63 цього Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч.6 ст.26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Крім того, згідно з ч.2 ст.63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Суд зауважує, що аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є достатньою підставою, з якою законодавець пов`язує накладення штрафу на боржника.

При цьому, важливим є те, що боржник повинен бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Підставою для накладення штрафу є невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду.

Таким чином, державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності належним чином повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та отримання ним відповідної постанови, як передумови для застосування штрафу, в разі невиконання судового рішення викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі №554/13475/15.

Як встановлено судом із матеріалів справи, а саме - із копії поштового конверту, в якому надійшла на адресу відповідача постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва О.В. про відкриття виконавчого провадження від 29.01.2020 року ВП №61078816 та трекінгу щодо відстеження поштових відправлень, постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана головним державним виконавцем на адресу позивача 03.02.2020 року, а останній отримав таку для виконання лише 07.02.2020 року.

Тобто останнім днем строку для виконання рішення суду є - 21.02.2020 року.

20.02.2020 року (одержано банком; проведено банком платіж 21.02.2020 року) на виконання виконавчого листа у справі №1.380.2019.004978, виданого Львівським окружним адміністративним судом 13.01.2020 року по виконанню рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31.10.2019 року у справі №1.380.2019.004978 Військовою прокуратурою Західного регіону України на рахунок стягувача ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 234947,56 грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №90 від 20.02.2020 року.

Таким чином, як встановлено судом, прокуратурою регіону рішення суду виконано упродовж 10 робочих днів (у визначений державним виконавцем строк), враховуючи те, що « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « 09.02.2020 ІНФОРМАЦІЯ_1 », « 15.02.2020 року» - це вихідні дні.

Матеріалами справи також стверджується, що 28.05.2020 року позивач листом №05/02-251вих-20 повідомляв державного виконавця про виконання рішення.

Суд зазначає, що державний виконавець, незважаючи на чітко встановлений порядок, в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» без проведення перевірки стану виконання рішення суду, не з`ясувавши виконано рішення суду чи ні, всупереч вимогам Закону, попри фактичне виконання боржником судового рішення протягом 10 робочих днів, що надавались боржнику для виконання постановою про відкриття виконавчого провадження, 23.04.2020 року виніс постанову про накладення на боржника Військову прокуратуру Західного регіону України штрафу (тобто за відсутності підстав для винесення такої).

Відповідно до ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З системного аналізу норм Закону №1404-VIII випливає, що штраф є заходом впливу на боржника, який застосовується за відсутності поважних причин не виконання у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

Отже, добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 року у справі №826/6571/16.

Таким чином, постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича №61078816 про накладення на Військову прокуратуру Західного регіону України штрафу у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду, за виконавчим листом - про зобов`язання Військової прокуратури Західного регіону України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення із розрахунку 750 (сімсот п`ятдесят) грн. 08 коп. в день за весь час затримки з 12.02.2019 по день фактичного розрахунку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 та 2017 роки із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п.2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 року №44, винесена передчасно без врахування всіх наявних обставин справи, та з огляду на зазначене є незаконною й порушує права Військової прокуратури Західного регіону України, як боржника у цьому виконавчому провадженні, тому підлягає скасуванню.

Щодо інших доводів відповідача/представника відповідача, викладених у змісті відзиву на позовну заяву, то суд вважає їх такими, що не впливають на правильність вказаних висновків суду, а тому не бере їх до уваги.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи представником відповідача доводи позивача не спростовано.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Беручи до уваги те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн., і суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн. підлягає стягненню на користь Військової прокуратури Західного регіону України з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень за рахунок бюджетних асигнувань останнього.

Керуючись ст.ст.2, 72, 77, 139, 243-246, 255, 271, 272, 287, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов Військової прокуратури Західного регіону України до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень про скасування постанови про накладення штрафу задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєва Олександра В`ячеславовича про накладення штрафу від 23.04.2020 року ВП №61078816.

Стягнути з Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень (01001, м.Київ, вул.Городецького, 13; ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м.Львів, вул.Клепарівська, 20; ) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Згідно з ч.1 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.6 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Суддя Сасевич О.М.