Справа № 640/1241/20
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

12 червня 2020 року м. Київ№ 640/1241/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кармазіна О.А., розглянувши в рамках спрощеного позовного провадження питання про дотримання строку звернення до суду в адміністративній справі

за позовомОСОБА_1
доНаціональної поліції України
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національної поліції України (01601, м. Київ, вул. Богомольця, 10, код ЄДР: 40108578), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

1) визнати протиправними дії відповідача, що полягають у не зарахуванні позивачу до стажу служби у поліції вислугу років у податків міліції;

2) зобов`язати відповідача зарахувати головному інспектору 3-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки рядовому поліції ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, вислугу років у податковій міліції Державної податкової адміністрації та Державної фіскальної служби з 01.11.2004 по 15.02.2019.

Із викладеного змісту позову вбачається, що позивач оскаржує дії у вигляді бездіяльності, тобто вбачається невірне текстуальне визначення змісту ймовірного порушення (допущення можливої протиправної бездіяльності).

Позовна заява зареєстрована канцелярією суду 17.01.2020.

Ухвалою від 22.01.2020 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 21.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з проведенням 08.04.2020 судового засідання та викликом учасників справи.

Однак, враховуючи введення обмежувальних карантинних заходів, розгляд справи 08.04.2020 було відкладено на 20.05.2020.

Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 01.11.2004 по 15.02.2019 проходив службу в податковій міліції ДПА (ДФС) в Одеській області; з 12.03.2019 по теперішній час проходить службу в НП на посаді головного інспектора 3-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки НПУ у званні рядового поліції. Відповідно до наказу ДФС України від 14.02.2019 № 43-о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » станом на 15.02.2019 вислуга років у податковій міліції у календарному обчисленні складала 16 років 08 місяців 03 дні.

Відповідно до наказу НПУ від 01.04.2019 № 337-о/с позивача призначено головним інспектором 3-го відділу 3-го управління Департаменту оперативної підтримки та визначено стаж служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 01.04.2019 - 00 років 00 місяців 20 днів.

Таким чином, як стверджує позивач, згідно наказу № 337-о/с від 01.04.2019 не було враховано в стаж служби у поліції вислугу років за період служби в органах податкової міліції ДПА (ДФС) України з 01.11.2004 по 15.02.2019.

Позивач зазначає, що звернувся у грудні 2019 до Департаменту кадрового забезпечення НП із рапортом про внесення змін до наказу та зарахування стажу роботи у податкові міліції, але листом від 24.12.2019 було повідомлено, що стаж служби в податковій міліції до стажу служби в поліції не зараховується.

Вважаючи не зарахування стажу протиправним, позивач звернувся до суду із вимогою про зобов`язання відповідача зарахувати стаж служби позивача у податковій міліції до стажу роботи у поліції (НП).

У зв`язку з відсутністю 20.05.2020 позивача та його представника у судовому засіданні було оголошено підстави та предмет позову.

При цьому, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи на розгляд Верховного Суду, як суду першої інстанції, враховуючи відсутність достатніх підстав для вчинення такої процесуальної дії.

Між тим, у матеріалах справи також наявне клопотання відповідача від 16.03.2020 № 1195/26/6-2020 (вх. від 18.03.2020) про залишення позову без розгляду.

Копія вказаного клопотання з доданими до нього документами також були направлені позивачу, що підтверджується фіскальним чеком від 17.03.2020 (ідентифікатор 268).

У судовому засіданні 20.05.2020 представник відповідача наполягав на задоволенні зазначеного клопотання.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач звернув увагу, що позивач обґрунтовує дотримання строку звернення до суду тим, що він 17.12.2019 звернувся до Департаменту кадрового забезпечення НП України із рапортом про внесення змін до наказу та зарахування до стажу в поліції, який надає право на встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби в податковій міліції.

Листом від 24.12.2019 № Т-2445/12/1/2/01-2019 Департамент повідомив позивачу про відсутність правових підстав для задоволення його рапорту та зарахування стажу служби в податковій міліції до стажу роботи в поліції.

Однак, як наполягає представник відповідача, про не зарахування НП України його стажу в податковій міліції до стажу роботи в поліції останньому було достеменно відомо ще 12.04.2019, коли позивач особисто ознайомився під підпис з його грошовим атестатом (№ 7 від 12.04.2019), який було сформовано НП та в якому було зазначено, що вислуга років позивача станом на 12.03.2019 становить 00 років, 00 місяців 00 днів і відповідно надбавка за стаж служби в поліції визначена у розмірі 0%.

При цьому, позивач зазначив, що «Дані вказані в атестаті рахую правильними» та поставив свій підпис.

Відтак, відповідач вважає, що позивачем пропущений місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України та просить залишити позов без розгляду на підставі ст. 123 КАС України.

Між тим, судом ухвалено вирішити зазначене клопотання надалі з урахуванням оголошених підстав та предмету позову, заперечень відповідача та з`ясування всіх обставин, пов`язаних із заявленим клопотанням.

Судом було досліджено Грошовий атестат № 7 від 12.04.2019, виданий НП відносно позивача.

В цьому атестаті, крім іншого, визначено відповідні значення: відсоткової надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 0%; вислуга років на 12.03.2019 - 00 років 00 місяців 00 днів визначена наказом № 39 о/с від 07.03.2019; 0% надбавка за вислугу років.

Зазначено, що атестат видано у зв`язку з переведенням по службі до Департаменту оперативної підтримки, з 01.04.2019. Міститься посилання на вищезгаданий позивачем наказ НПУ № 337 о/с від 01.04.2019 року.

В атестаті від 12.04.2019 міститься підпис позивача про ознайомлення із зазначенням «Дані вказані в атестаті рахую правильним».

При цьому, з рапорту від 17.12.2019 вбачається, що про не зарахування стажу роботи у податковій міліції до стажу роботи у поліції позивачу було відомо ще при прийнятті на службу в НПУ у зв`язку з виданням наказу від 01.04.2019 № 337 о/с, на який позивач також посилається у позовній заяві.

З наведеного вбачалося, що обставини неврахування стажу роботи у податковій міліції до стажу роботи у поліції, які зумовлювали виникнення права позивача на звернення до суду, позивачу були відомі з виданням наказу від 01.04.2019, відомості щодо чого були додатково деталізовані у Грошовому атестаті від 12.04.2019. Зміст наказу та атестату надавали чітку та недвозначну уяву відносно врахованого/неврахованого стажу роботи позивача у податковій міліції.

При цьому судом прийнято до уваги, що звернення до суду не обумовлено обов`язковим зверненням до НПУ з рапортом про зарахування стажу. Профільне законодавство не містить вимог щодо обов`язкового досудового порядку врегулювання спору щодо зарахування стажу, а відтак прийнято до уваги, що подання рапорту від 17.12.2019 жодним чином не змінює порядок обчислення строку звернення до суду.

У зв`язку з дослідженням судом вказаних документів вбачається, що у даному випадку позивач звернувся до суду 17.01.2020, тобто - з порушенням місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

При цьому, до суду не було подано заяви про поновлення строку звернення до суду, як і доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду. Наявні матеріали справи не давали підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

У свою чергу слід зазначити, що відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, що має місце у даному випадку, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За результатами судового засідання 20.05.2020, враховуючи наявне у матеріалах справи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та відсутність коментарів позивача щодо заявленого клопотання, ухвалою від 20.05.2020 у позивача витребувані письмові пояснення щодо дотримання строку звернення до суду із даним позовом, заяву про поновлення строку звернення до суду з наданням доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду. Також, враховуючи положення ст. 262 КАС України, судом ухвалено продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, але надалі - без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Представником позивача надано пояснення щодо дотримання строку звернення до суду від 03.06.2020, в яких звернута увага суду на те, що позивач не оскаржує наказ № 377-о/с від 01.04.2019.

Зазначено, що протиправність дій НП є постійними, тривалий час і не обмежується його разовим застосуванням відповідно до чого право позивача на встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, стажу роботи в податковій міліції, порушується неодноразово, тобто постійно, упродовж усього часу чинності такого правопорушення.

Представник також зазначає, що позивач звернувся із рапортом до Департаменту кадрового забезпечення НП України про внесення змін до наказу та зарахування до стажу служби в поліції, який надає право на встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки, стажу служби в податковій міліції.

Також зазначається у поясненнях, що листом від 24.12.2019 № Т-2445/12/1/2/01-2019 Департамент кадрового забезпечення НП України повідомив, що позивачу встановлено стаж служби в поліції станом на 01.04.2019 - 00 років 00 місяців 20 днів, тобто, за висновком суду, позивачу були повідомлені ті самі обставини, що і при прийнятті на службу в поліцію (згідно наказу від 01.04.2019 та грошового атестату від 12.04.2019). Підстави для врахування стажу в податковій міліції ДФС до стажу служби в поліції та внесення змін до наказу від 01.04.2019 № 337-о/с НП України, як процитовано представником позивача зазначену вище відповідь, відсутні.

Представник позивача також зазначив, що оскільки протиправність дій НП обумовлює триваюче порушення суб`єктивних прав та інтересів позивача, то, відповідно, як зазначає представник позивача, строк звернення до суду слід розраховувати від усього часу чинності (тривалості дії) правопорушення.

Отже, зазначає представник позивача, обчислюючи строк звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження протиправності дій, необхідно брати до уваги багаторазове застосування та триваюча дія (тривала чинність) (т.1, а.с. 101).

На думку представника позивача, встановлення строків звернення до суду та залишення позову без розгляду на підставі їх пропуску не може слугувати меті легалізації триваючого правопорушення та, відповідно, здійснення незаконної діяльності (бездіяльності).

Представник посилається на практику Верховного Суду, а саме на постанову від 13.03.2019 у справі № 712/8985/17 щодо ухвали суду першої інстанції від 24.11.2017, яка постановлялась за правилами попередньо редакції КАС України (в редакції до 15.12.2017), тобто до набрання нової редакції КАС України та не стосувалася питання публічної служби, обставин зарахування стажу, а стосувалася затвердження місцевою радою Положень та ставок місцевих податків і зборів.

Представник позивача у вказаній заяві не просив поновити строк звернення до суду, не визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду, вважаючи їх дотриманими, та не наводив доводів та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Вирішуючи заявлене представником відповідача клопотання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, що має місце у даному випадку, встановлюється місячний строк.

Зі змісту положень ст. 122 КАС України вбачається, що початок перебігу такого строку обраховується з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Як вже зазначалося, відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі, що має місце у даному випадку, і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Варто звернути увагу позивача на те, що у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій або допущення бездіяльності і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії чи допущено бездіяльність.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про можливе порушення своїх прав є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У справах «Стаббігс та інші проти Великобританії» та «Девеер проти Бельгії» Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі «Мельник проти України» зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Варто звернути увагу на те, що принципом адміністративного судочинства є верховенство права, тоді як пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо захисту його прав та обов`язків. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за адміністративним позовом, однак це право не є абсолютним та може бути реалізовано лише у тому випадку, коли особою, яка звертається до суду, дотримано певні норма національного законодавства в частині вимог, передбачених для подання позовної заяви, у тому числі щодо дотримання учасником строку, визначеного національним законодавством для звернення до суду, що свідчить про забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, як складової верховенства права.

У даному випадку є очевидним, що відносно обставин встановлення стажу служби в НП та неврахування при цьому стажу служби у податковій міліції позивачу було відомо з виданням наказу від 01.04.2019 та додатково - у зв`язку з ознайомленням 12.04.2019 з грошовим атестатом № 7 від 12.04.2019, виданий НП відносно позивача.

У наказі зазначено про врахування стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, станом на 01.04.2019 - 00 років 00 місяців 20 днів.

У грошовому атестаті, як вже зазначалося, міститься підпис позивача від 12.04.2019 про ознайомлення із зазначенням «Дані вказані в атестаті рахую правильним».

У цьому грошовому атестаті, як також вже зазначалося, визначено відповідні значення: відсоткової надбавки за стаж служби в поліції у розмірі 0%; вислуга років на 12.03.2019 - 00 років 00 місяців 00 днів визначена наказом № 39 о/с від 07.03.2019; 0% надбавка за вислугу років.

Як зазначає сам позивач у позові, згідно наказу № 337-о/с від 01.04.2019 не було враховано в стаж служби у поліції вислугу років за період служби в органах податкової міліції ДПА (ДФС) України з 01.11.2004 по 15.02.2019, тобто у зв`язку з виданням цього наказу позивачу було відомо про обставини, які зумовлювали звернення до суду.

При цьому, з рапорту від 17.12.2019 вбачається, що про не зарахування стажу роботи у податковій міліції до стажу роботи у поліції позивачу було відомо ще при прийомі на службу в НПУ у зв`язку з виданням наказу від 01.04.2019 № 337 о/с, на який позивач також посилається у позовній заяві.

При цьому, у відповіді НП від 24.12.2019 № Т-2445/12/1/2/01-2019 позивачу повторно повідомлені ті самі обставини щодо стажу, що і при прийнятті на роботу до поліції, а саме про стаж у поліції станом на 01.04.2019 - 00 років 00 місяців 20 днів.

А відтак, з наведеного вбачається очевидний та значний пропуск позивачем місячного строку звернення до суду та відсутність будь-яких обставин, які б можна було вважати поважними для цілей поновлення строку звернення до суду.

Надана відповіді на рапорт по суті є повторним (вкотре) інформуванням позивача про обставини, які зумовлювали звернення до суду та про які позивачу було відомо з виданням наказу від 01.04.2019 та додатково - з ознайомленням 12.04.2019 з грошовим атестатом.

Відтак, подання рапорту не змінює початок відліку строку звернення до суду.

В іншому б випадку створювалась ситуація за якої кожна подача рапорту, наприклад, через рік, штучно зумовлювала новий початок відліку нового строку звернення до суду щодо обставин, які були задовго до цього відомі особі та зумовлювали звернення до суду, що, однак, не передбачено положеннями КАС України.

При цьому, в контексті доводів позивача про дотримання строків звернення до суду, слід додати, що предметом даного позову не є відносини щодо встановлення надбавки за вислугу років та додаткової оплачуваної відпустки.

Суд звертає увагу на те, що строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому, правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У даному випадку, як вже зазначалося, позивач наполягав на тому, що ним дотримано строк звернення до суду, який за висновком суду суттєво пропущений, та не навів доводів та доказів на їх підтвердження щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відтак, зважаючи на те, що після відкриття провадження у справі судом встановлено порушення позивачем місячного строку на звернення до суду, натомість в аспекті положень ч. 3 ст. 123 КАС України, позивачем не наведено та не доведено поважності причин пропуску строку звернення до суду, не заявлено про поновлення строку звернення до суду, суд приходить до висновку, що позовну заяву на підставі п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України слід залишити без розгляду.

Посилання позивача на постанову ВС від 13.03.2019 у справі № 712/8985/17 є вочевидь недоречним, оскільки, як вже зазначалося, це рішення стосується відносин у сфері встановлення податків і зборів та не стосується публічної служби та питань стажу.

Матеріалами справи даний висновок суду не спростовано та зворотного не доведено.

Керуючись положеннями п. 8 ч. 1 ст. 240, ст. ст. 243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) - залишити без розгляду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Відповідно до ч. 3 ст. 240 КАС України ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена у порядку, передбаченому ст. 292 - 296 КАС України з урахуванням п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України в редакції Закону № 2147-VIII та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України (в редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX).

Суддя О.А. Кармазін