Справа № 415/1642/19
Суддя: Луньова Д. Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/1642/19
Провадження № 2-а/415/6/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.,

за участю секретаря - Гавриленко В.В.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Романішвілі Зураба Давідовича (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ребрика Д.І. (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), треті особи: Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції (місцезнаходження: вул. Штейгерська, буд. № 8, м. Лисичанськ, Луганська область, 93100), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), КП «Лисичанський Шляхрембуд» (місцезнаходження: вул. Гоголя, буд. № 31 м. Новодружеськ, Луганська область, 93193) про визнання незаконної бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області із позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Романішвілі Зураба Давідовича та старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ребрика Д.І. щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно учасників ДТП за участю транспортних засобів Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 та Chevrolet Аveo, державний номерний знак НОМЕР_2 . Крім того, просить зобов`язати відповідача скласти відносно водія Chevrolet Аveo, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 та керівника КП «Лисичанський Шляхрембуд» Сєнкевича О.Г. адміністративні матеріали та направити їх для розгляду до суду.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29 січня 2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Peugeot 301, державний номерний знак НОМЕР_1 та Chevrolet Аveo, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .. На місці ДТП працівниками поліції складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 .. Так, позивач вважає, що вказаний протокол було складеного відносно нього неправомірно, оскільки іншим учасником ДТП ОСОБА_2 також порушено Правила дорожнього руху України, а саме п. 12.3.

Також, позивач звертає увагу на невідповідне утримання дороги по вул. Жовтневій, біля буд. № 47 комунальним підприємством «Лисичанський Шляхрембуд» внаслідок чого і сталось вказане ДТП. В діях посадових осіб підприємства містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Ухвалою судді Лисичанського міського суду Луганської області Луньової Д.Ю. від 13 квітня 2020 року справу прийнято до провадження, відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 , КП «Лисичанський Шляхрембуд».

21 травня 2019 року через канцелярію Лисичанського міського суду Луганської області від поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Романішвілі Зураба Давідовича надійшло клопотання в якому він заперечив проти позовних вимог, долучив до матеріалів диск з відеозаписом та просив справу розглядати без його участі.

16 вересня 2019 року через канцелярію Лисичанського міського суду Луганської області від відповідача старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ребрика Д.І. надійшло клопотання в якому останній заперечив проти позовних вимог, просив розглянути справу без його участі, долучив до матеріалів справи пояснення. З пояснень вбачається, що 29 січня 2019 року адміністративний матеріал за ч. 4 ст. 140 КУпАП не складався, оскільки, у зв`язку з п. 3.1.16 додатку Б ДСТУ 3587-97 «Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» термін ліквідації зимової слизькості становить 15 годин на 100 км.. Останні заходи щодо оброблення проїзної частини здійснювались о 03 годині 00 хвилин 29 січня 2019 року. Поліцейським було прийнято рішення скласти акт обстеження вулично-шляхової мережі, та видано вимогу № 16 від 29 січня 2019 року директору КП «Лисичанський Шляхрембуд» Сєнкевичу О.Г. на додаткове оброблення проїзної частини.

17 вересня 2019 року через канцелярію Лисичанського міського суду Луганської області позивач надіслав додаткові пояснення в яких позов підтримав, просив справу розглянути без його участі.

Копія ухвали суду від 13 квітня 2020 року надіслана учасникам справи. Пояснення від третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача до суду не надходили.

В судове засідання старони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 29 жовтня 2019 року провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В позовній заяві позивач не заперечував факту притягнення його до адміністративної відповідальності, крім того пояснив, що він дійсно був учасником ДТП, яка сталася 29 січня 2019 року, але в даній дорожньо-транспортній пригоді, як зазначив позивач винен також водій ОСОБА_2 ..

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (КУпАП), статтею 7 якого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245, 246 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція відповідно до покладних на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини першої статті 254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою КМ України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 КУпАП, у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати: уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Пунктом 5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 (надалі - Інструкція), встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення; поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені, зокрема ст. 124 КУпАП.

Згідно пункту 1 Розділу VIII Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

При цьому, учасниками дорожнього руху, в розумінні Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, є особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.і 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом ч. 3 ст. 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідна позиція викладена в постанові ВС від 18 червня 2019 року у справі № 826/3585/18, яку суд враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин (ч. 5 ст. 242 КАС України).

Суд зазначає, що в цій справі, обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження бездіяльності працівників поліції та зобов`язання їх скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

З огляду на завдання адміністративного судочинства, факт притягнення іншої особи до адміністративної відповідальності не може вплинути на особисті права та/або інтереси заявника.

Судом за власної ініціативи досліджено матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 415/795/19. Так, з копії висновку експертизи, призначеної постановою від 11 квітня 2019 року вбачається, що «в даній дорожній ситуації, водію автомобіля Peugeot 301, слід було керуватись технічними вимогами п. 12.1 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, дії водія автомобіля Peugeot 301 не відповідали технічним вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху; в цій дорожній ситуації, водію Chevrolet Аveo, слід було керуватись технічними вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в діях водія автомобіля Chevrolet Аveo невідповідності технічним вимогам пунктів Правил дорожнього руху відсутні; з технічної точки зору, дії водія автомобіля Peugeot 301 невідповідні технічним вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху, знаходились в причинному зв`язку з настанням ДТП. З технічної точки зору, в діях водія Chevrolet ОСОБА_3 невідповідностей технічним вимогам пунктів Правил дорожнього руху,т які б знаходились в причинному зв`язку з ДТП не встановлено; оцінити в категоричній формі ступінь впливу стану проїзної частини на появу заносу не представляється можливим через відсутність науково обґрунтованої і досить апробованої методики подібних досліджень. Оскільки про розрахунках слід враховувати вплив окремих факторів на керованість і стійкість автомобіля; дії водія автомобіля Peugeot 301 відповідали технічним вимогам пунктів 12.4, 12.9 «б» ПДР України; умова наявності у водія автомобіля Peugeot 301 технічної можливості запобігти виїзду автомобіля на зустрічну смугу, встановлюється шляхом дії відповідно до технічних вимог п. 12.1 ПДР; питання про наявність у водія Chevrolet Аveo технічної можливості запобігти зіткненню не має сенсу, оскільки навіть повна зупинка автомобіля Chevrolet Аveo не унеможливлювала б контакту з рухомим без гальмування (у стані заносу) зустрічним автомобілем Peugeot 301; в цій дорожній ситуації, водію автомобіля Chevrolet Аveo, слід було керуватися технічними вимогами п. 12.3 ПДР. Згідно постанови, зі слів водія автомобіля ОСОБА_4 , він з метою запобігання зіткнення застосував гальмування, тобто його дії відповідали технічним вимогам п. 12.3 ПДР.

Згідно постанови від 29 жовтня 2019 року провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

За сукупністю наведених обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено які саме були порушені права, свободи або охоронювані інтереси у сфері публічно-правових відносин і як впливає на них факт не притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та ОСОБА_5 до відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 140 КУпАП.

Крім того, суд зазначає, що справа про адміністративне правопорушення по факту скоєння порушення Правил дорожнього руху позивачем була розглянута, тобто протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 122668 вже був предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили.

Треба наголосити, що відповідно до ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті.

У разі закриття кримінального провадження, але за наявності в діях порушника ознак адміністративного правопорушення, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня прийняття рішення про закриття кримінального провадження.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Романішвілі Зураба Давідовича, старшого інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Ребрика Д.І., треті особи: Управління патрульної поліції в Луганській області Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 , КП «Лисичанський Шляхрембуд» про визнання незаконної бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.Ю. Луньова