Справа № 380/2440/20
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2440/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

за участю секретаря судового засідання Терлецького О.О.,

представника позивача Гук І.І.,

представника відповідача Паращак І.В.,

розглянув у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 в якій позивач згідно заяви про уточнення позовних вимог просить суд:

-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , викладену у листі б/н від 26.02.2020 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 в розмірі передбаченому законодавством України з моменту подання заяви про призначення пенсії з 24.07.2019 року.

В позовні заяві представник позивача вказує, що проживала у місті Львові, надалі виїхала на постійне місце проживання до Ізраїлю. 24.07.2019 представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю звернулася до головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 . Проте, листом від 05.08.2019 №3210/02.12-10 Пенсійний фонд повідомив представника позивача про необхідність надання оригіналів документів для огляду. Представником позивача було надано необхідні документи для огляду. Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 26.02.2020 №755-758/Г-02/8-1300/20 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Представник позивача вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у призначенні пенсії ОСОБА_1 не містить законного обґрунтування відсутності у позивача права на призначення пенсії за віком. Так, право громадянина на призначення та одержання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Ухвалою від 26.03.2020 залишено без руху позовну заяву та надано позивачу строк для усунення її недоліків. 13.04.2020 позивач усунув недоліки позовної заяви та уточнив позовні вимоги.

Ухвалою суду від 14.04.2020 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

08.05.2020 від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов за вх. №23476, в якому відповідач зазначив, що позивач до Пенсійного фонду звернулася через представника за призначення пенсії не подала заяви встановленого зразка та не надала жодних оригіналів документів, окрім трудової книжки. Рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалося. Вважає, що відповідь на звернення позивача від 26.02.2020 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а носить лише інформаційний характер, тому не може бути предметом оскарження. Представник відповідача також вказав, що на даний час договір в області пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладений.

12.05.2020 судове засідання відкладено на 02.06.2020 року.

02.06.2020 судове засідання відкладено на 11.06.2020 року.

02.06.2020 представником позивача подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Вказує, що право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може бути пов`язано з такою умовою як постійне проживання в Україні, а держава в свою чергу у відповідності з конституційними принципами зобов`язана гарантувати це право, незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія в Україні або за її межами.

11.06.2020 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, наведені обґрунтування аналогічні тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача проти позову заперечила з мотивів, вказаних у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та представника відповідача, оцінивши докази, які мають значення для справи суд виходив з наступного.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією її паспорту громадянина України для виїзду за кордон, виданого 15.11.2018, який дійсний до 15.11.2028. З копії закордонного паспорту громадянина України позивача також вбачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто станом на момент звернення до УПФУ досягла пенсійного віку.

Згідно позовної заяви постійним місцем проживання позивача є країна ОСОБА_2 , до виїзду до Ізраїлю позивач проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

24.07.2019 представник позивача за нотаріально посвідченою довіреністю звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком. До заяви було долучено: копію довіреності уповноваженій особі, завірену копію паспорта, завірену копію трудової книжки, завірену копію диплома.

Листом від 05.08.2019 №3210/02.12-10 Пенсійний фонд повідомив представника позивача про необхідність надання оригіналів документів для огляду. Представником позивача було надано необхідні документи для огляду.

30.01.2020 представником позивача подано звернення до Пенсійного фонду, в якому вона просила надати мотивовану відповідь щодо прийняття відповідачем рішення про призначення чи відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Листом від 26.02.2020 за №755-758/Г-02/8-1300/20 відповідач зазначив, що згідно ст.92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються. Призначення і виплата пенсій громадянам України, які проживають за її межами, здійснюється згідно з пенсійним законодавством України, а також міжнародними договорами, що регулюють відносини у сфері пенсійного законодавства. На даний час договір в сфері пенсійного забезпечення між країною Ізраїль та Україною не укладений.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп.1, 2 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової чи тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок №22-1), заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем, проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Пунктом 2.9 вказаного Порядку №22-1 встановлено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Згідно із частиною другою статті Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З матеріалів справи, судом встановлено, що законний представник ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії та долучила до неї засвідчені копії: довіреності (зареєстрована в реєстрі №20585), паспорта громадянина України для виїзду за кордон, трудової книжки, диплома.

Проте, всупереч встановленим вимогам Порядку №22-1, відповідач будь-якого вмотивованого рішення (розпорядження) по заяві позивача не прийняв, натомість ГУ ПФУ у Львівській області листом 05.08.2019 №3210/02.12-10 та листом від 26.02.2020 за №755-758/Г-02/8-1300/20 повідомив позивача проте, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Враховуючи вищезазначене, слід констатувати, що заява ОСОБА_1 про призначення пенсії від 24.07.2019 належним чином не розглянута, а тому в діях відповідача наявні ознаки протиправної бездіяльності.

Проте, вимога позивача зобов`язати ГУ ПФ України у Львівській області призначити позивачу пенсію є передчасною, оскільки така вимога може мати місце у випадку визнання протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні та виплаті пенсії, яке в даному випадку ним не приймалось.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач позовні вимоги не спростував.

Відповідно до частини першої статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Пункт четвертий частини другої цієї статті вказує, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не розгляду заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 24.07.2019 року та зобов`язання відповідача розглянути та прийняти рішення за заявою від 24.07.2019 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.14, 139, 241-246, 250, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не розгляду заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 24.07.2019 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області розглянути та прийняти рішення за заявою від 24.07.2019 року про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань 420,40 грн. судового збору на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 15.06.2020

Суддя Крутько О.В.