Справа № 826/9334/16
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2020 року

Київ

справа №826/9334/16

адміністративне провадження №К/9901/40765/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,

здійснивши попередній розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Планета»

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя - Чаку Є.В., судді - Файдюк В.В., Шелест С.Б.)

у справі №826/9334/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Планета»

до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіа Планета» (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ «Медіа Планета») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, контролюючий орган, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначило, що надані ним первинні документи підтверджують фактичне виконання умов укладених між позивачем та ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Салет», ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан», ТОВ «Ветавіа» та ТОВ «Латель» договорів у періоді, що перевірявся.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2016 року (головуючий суддя - Келеберда В.І.) адміністративний позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 29 березня 2016 року № та №;

- стягнуто на користь ТОВ «Медіа Планета» судовий збір в сумі 97 560, 89 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві.

Задовольняючи позовні вимоги, Окружний адміністративний суд виходив з того, що висновки контролюючого органу про неправомірність формування позивачем податкового кредиту та валових витрат по господарським операціям з ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Салет», ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан», ТОВ «Ветавіа» та ТОВ «Латель» спростовуються наданими позивачем первинними документами, що у повній мірі відображають зміст господарських операцій та її вартісні показними, а також підтверджують факт використання позивачем придбаних послуг у своїй господарській діяльності.

Не погодившись з зазначеними рішеннями суду першої інстанції, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві задоволено, постанову Окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 року скасовано та прийнято нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанцій та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції послався на вироки Іванківського районного суду Київської області у справі № 366/1623/15-к та Печерського районного суду м. Києва у справі №757/44864/15-к та зазначив, що надані позивачем документи підписані особами, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника, а також у їх підписанні, а тому не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами. Таким чином віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.10.2016. В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що вироки у справах №366/1623/15-к та №757/44864/15-к містять виключно домовленість між обвинуваченими та прокурором і не містять фактів і обставин, які були встановлені та доведені під час розгляду справи по суті, а тому не мають преюдиційного значення під час розгляду цієї справи. Також зазначає, що самі по собі факти порушення кримінальних проваджень щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності господарських операцій позивача з вказаними вище контрагентами.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надійшло, що не перешкоджає розгляду справи.

19 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції від 03.10.2017).

Пунктом 4 частини першої Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами відповідача проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правильності нарахування та сплати податку на додану вартість та податку на прибуток при проведенні фінансово-господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ «БТС Інвест» за період з 01.12.2014 по 3101.2015, ТОВ «Профпідряд» за період з 01.02.2015 по 31.03.2015, ТОВ «Аніан» за період з 01.04.2015 по 30.04.2015, ТОВ «Ветавія» за період з 01.05.2015 по 31.05.2015, ТОВ «Латель» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015.

За результатами перевірки складено акт від 15.03.2016 №15/26-15-14-04-04-10/35647516 (далі - Акт перевірки).

Згідно висновків Акту перевірки, контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог:

- п. 138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України в результаті Товариством занижено податок на прибуток за 2014 на загальну суму 292 093 грн;

- п. 44.1 ст. 44, п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України в результаті чого платником занижено податок на прибуток на загальну суму 2 012 280 грн;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем занижений податок на додану вартість на загальну суму 2 126 353 грн та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р. 24 Податкової декларації з податку на додану вартість) на загальну суму 434 063 грн, завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту звітного (податкового) періоду (р. 19 податкової декларації з податку на додану вартість) на загальну суму 357 287 грн.

На підставі акту перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 29.03.2016:

-№, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств створених за участі іноземних інвесторів на загальну суму 2 880 466 грн, у томц числі за основним платежем - 2 304 373 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 576 093 грн;

-№, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 3 189 530 грн, у тому числі за основним платежем 3 126 353 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 1 063 177 грн;

-№, яким платнику зменшено суму від`ємного значення суми податку на додану вартість на 434 063 грн.

Контролюючий орган дійшов висновку про відсутність фактичного виконання умов договорів, укладених між позивачем та ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Салет», ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан», ТОВ «Ветавіа» та ТОВ «Латель» у періодах, що перевірялись.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша ст. 341 Кодексу адміністративного судочинства України).

Спірні правовідносини регулюються Податковим кодексом України в редакції, що були чинними на момент їх виникнення.

Згідно з п. 14.1.181 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до приписів підпункту 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, пункт 198.3 статті 198 ПК встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).

Пунктом 200.1 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Таким чином, аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, тощо.

При цьому Суд зазначає, що кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним та беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні врахувати, що відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, (тут і далі у редакції чинній на час вирішення спору), обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між позивачем (Замовник) та ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Салет», ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Ветавія», ТОВ «Латель», ТОВ «Аніан» (Виконавці) укладено аналогічні договори № 28.11/2014 від 28.11.2014, №10/12 від 28.11.2014, №PS0488 від 27.01.2015, №ЕХ2904-15 від 29.04.2015, ЕХ3006-15 від 30.06.2015, №ЕХ2703-3 за умовами яких Виконавець бере на себе зобов`язання надавати Замовникові послуги з проведення рекламних компаній Замовника та/або клієнта Замовника, відповідно до погоджених і затверджених сторонами додатків до цього договору, а Замовник зобов`язується оплатити і прийняти надані Виконавцем послуги на умовах визначених цим договором і додатками до нього.

На підтвердження фактичного виконання умов зазначеного договору позивачем надано суду копії актів прийому передачі рекламних матеріалів, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкових накладних. Також, позивачем надано копії медіапланів проведення рекламних компаній та додатків до вказаних вище договорів.

Суд першої інстанцій дійшов висновку, що вказані вище документи підтверджують реальність виконання умов зазначених договорів.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про помилковість таких висновків з огляду на таке.

Так, вироком Печерського районного суду м. Києва від 09.12.2015 у справі №757/44864/15-к затверджено угоду від 24 листопада 2015 року, укладену між прокурором прокуратури Печерського району м. Києва Безкоровайним Б. В. та обвинуваченим ОСОБА_2 (директор ТОВ «Профпідряд») про визнання винуватості. ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205 КК України, та призначено узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2 550, 00 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи допиту свідка, директора ТОВ «Профпідряд» - ОСОБА_2 , останній зазначив, що де знаходяться реєстраційні документи та печатка зазначеного суб`єкта підприємницької діяльності йому не відомо, а також вказав, що жодних документів (договорів, податкових накладних, актів прийому передачі) він не підписував.

Крім того, вироком Іванківського районного суду Київської області від 06.07.2015 у справі №366/1623/15-к затверджено угоду від 25 червня 2015 року в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000015 між процесуальним прокурором Бабошиною Ю.В. та обвинуваченим ОСОБА_4 (директор ТОВ «Салет») за ч. 1 ст. 205, ч.1 ст. 358 КК України про визнання винуватості. ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 205 та ч.1 ст. 358 КК України та призначене узгоджене сторонами покарання: за ч.1 ст. 205 КК України - у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних доходів громадян, що становлять 8 500 грн; за ч.1 ст. 358 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 роки.

З наявного в матеріалах справи протоколу допиту свідка, директора ТОВ «Салет» - ОСОБА_4 останній зазначає, що не причетний до господарської діяльності ТОВ «Салет» і жодних документів від імені зазначеного суб`єкта господарювання не підписував.

Також в матеріалах справи наявні протоколи допиту свідків ОСОБА_5 (директор ТОВ «БТС Інвест»), ОСОБА_6 (директор ТОВ «Ветавія») та ОСОБА_7 (директор ТОВ «Аніан») згідно з якими, останні заперечують свою причетність до діяльності ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Ветавія» та ТОВ «Аніан», а також вказують, що жодних документів від імені зазначених суб`єктів господарювання не підписували.

У справах №21-421а11, №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним; обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, підлягає врахуванню адміністративним судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила злочин, передбачений статтею 205 Кримінального кодексу України, з нереабілітуючих підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2019 у справі №824/893/17-а (К/9901/20521/19).

Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження здійснення між позивачем та вказаними вище контрагентами розрахунку за надані послуги та доказів можливості фактичного виконання контрагентами умов зазначених договорів, з урахуванням необхідних основних засобів та трудових ресурсів.

За таких обставин, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що надані позивачем документи не є первинними документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та не можуть прийматись до уваги судом, як доказ реального виконання умов укладеного між Товариством та ТОВ «БТС Інвест», ТОВ «Салет», ТОВ «Профпідряд», ТОВ «Аніан», ТОВ «Ветавіа» та ТОВ «Латель».

Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 343, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Планета» залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2017 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І. А. Гончарова

Судді І. Я. Олендер

Р. Ф. Ханова