Справа № 400/1580/20
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2020 р. № 400/1580/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, пр. Миру, 34, Миколаїв, 54034
провизнання протиправним та скасування наказу від 13.04.2020 р. № 7368/0/14-20-СГ; зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області з вимогами визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївської області від 13.04.2020 №7368/- СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області прийняти рішення у формі наказу про надання ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 ) дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для ведення особистого селянського господарства в межах території Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області (за межами населеного пункту) земельної ділянки орієнтовним розміром (площею) 2,0000 гектара позначеної штрихуванням у графічних матеріалах, доданих до зареєстрованого Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області за №Ч-4671/0/19-20 від 16.03.2020 клопотання ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що звернулась до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, але отримала відмову у наданні дозволу на розроблення документації, з підстав місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (відсутність можливості вільного доступу до об`єкта, наявність перешкод у ефективному використанні земель та збереження ландшафтної цілісності (Закон України «Про охорону земель»). На думку позивача, зазначені підставі відмови не відповідають вимогам ч7 ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідач позов не визнав, надіслав відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію відповідач аргументував тим, що за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 від 16.03.2020, зареєстрованого за реєстраційним №Ч-4671/0/19-20, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності в межах території Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, Головним управлінням відмовлено у наданні дозволу наказом від 13.04.2020 №7368-СГ. Підставою для відмови було те, що місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (відсутність можливого вільного доступу до об`єкта, наявність перешкод у ефективному використанні земель та збереження ландшафтної цілісності (Закон України «Про охорону земель»). Фотознімок земельної ділянки, розміщений на 4 аркуші позовної заяви від 15.04.2020, неможливо вважати належним доказом у розумінні ст.73 КАСУ, оскільки відсутня інформація, яка б підтверджувала, що земельна ділянка зазначена на фотознимку є саме земельною ділянкою, яку позивач бажає отримати у власність і яка зазначена на графічних матеріалах, доданих до клопотання. В позовній заяві позивач посилається на вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, встановлений ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, що, на думку відповідача, є необґрунтованим, оскільки зазначені підстави застосовуються за умови подання Позивачем клопотання з доданими до нього матеріалами у відповідності до вимог чинного законодавства. Щодо вимоги позивача зобов`язати Головне управління надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, то вона не підлягає задоволенню, оскільки, повноваження щодо надання (передачі) земельної ділянки у власність у даному випадку є виключною компетенцією відповідача, а тому примусити Головне управління через судове рішення реалізувати свої повноваження неможливо, адже в такому випадку суд фактично підмінює компетенцію Головного управління та втручається в діяльність органу виконавчої влади, що суперечить принципу розподілу влади на законодавчу, виконавчу і судову. Аналогічні висновки містяться в п.43-46 постанови Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2208/17 п.10.3 абз.3 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі». Суд не може зобов`язати відповідача прийняти рішення у разі коли суб`єкт владних повноважень приймає рішення на основі адміністративного розсуду (дискреційні повноваження).

В судовому засіданні 09.06.2020 представник позивачки підтримав позицію, викладену у позовні заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 11.06.2020 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, відповідно до визначених строків в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі, оскільки клопотань від сторін про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, від сторін не надходило.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

16.03.2020 ОСОБА_1 подала до Головного управління у Миколаївській області клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовним розміром (площею) 2,0000 гектара, розташованої в межах території Ольгопільскої сільської ради Єланецького району Миколаївської області (за межами населеного пункту).

До клопотання ОСОБА_1 додано графічні матеріли роздруківка з публічної кадастрової карти, на якій зазначено (штрихуванням позначено), зокрема, бажане місце розташування земельної ділянки орієнтованим розміром (площею) 2,0000 га, належним чином засвідчені копії сторінок 1, 2, 3, 6, 13 паспорту позивачки та копії картки фізичної особи платника податків.

13.04.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області видано наказ №7368-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої в межах території Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (відсутність можливість вільного доступу до об`єктів, наявність перешкод у ефективному використанні земель та збереження ландшафтної цілісності (Закон України «Про охорону земель»).

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ст.33 Земельного кодексу України земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано ст. 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.6,7 ст.118 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Тобто, відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України підставою для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою може бути лише невідповідність місце розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Жодної іншої підстави відмови у наданні дозволу Земельний кодекс України не передбачає.

Відповідач у відмові у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою лише цитує одну із передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України невідповідність місце розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, але не розкриває зміст цієї невідповідності а ні у самої відмові, а ні у наступному листуванні з позивачкою та її представником, а ні у відзиві по справі.

Відсутність можливості вільного доступу до об`єкта, наявність перешкод у ефективному використанні земель та збереження ландшафтної цілісності є загальними абстрактними фразами, які жодним чином не пояснюють, чому саме законодавством заборонено відведення у власність земельної ділянки, на яку претендує позивачка.

Таким самим не конкретним є посилання відповідача у наказі №7368-СГ від 13.04.2020 на Закону України «Про охорону земель». З самого наказу, а також відзиву не зрозуміло, які конкретні вимог зазначеного Закону є перешкодою для передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 .

Формально посилання на Закону України «Про охорону земель» та цитування підстав передбачених ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, не робить відмову відповідача вмотивованою.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач відмовив позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, без наявності передбачених ЗК України підстав, а тому є протиправною.

Щодо способу поновлення порушених прав позивачки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В цьому випадку, суд вбачає, всі умови позивачами були виконанні для того щоб суб`єкт владних повноважень міг прийняти рішення на їх користь.

Надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, за відсутністю вичерпних підстав, визначених ч.7 ст.118 ЗК України є не правом, а обов`язком відповідача. На це зокрема вказує абзац третій ч.7 ст.118 ЗК України передбачивши наслідки «мовчазної згоди» у разі не вирішення питання по звернення громадянина протягом передбаченого законом строку.

У відповідача під час надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відсутні дискреційні повноваження. Оскільки, дискреційні повноваження це можливість обирати на свій розсуд між двома правомірними варіантами вирішення питання.

А відповідно до вимог ч.7 ст.118 ЗК України, у відповідача є лише один правомірний варіант вирішення питання, якій залежить від наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. За наявністю таких підстав, єдине можливо правомірне рішення відповідача відмова у наданні дозволу, а надання такого дозволу буде неправомірним. За відсутністю таких підстав, єдине можливо правомірне рішення відповідача надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, а відмова у наданні дозволу буде неправомірним.

Таким чином, посилання відповідача на те, що питання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є дискреційними, суд відкидає, як безпідставне.

Щодо посилання відповідача на судову практику Верховного Суду, зокрема постанову Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №806/2208/17, то суд враховує, що в теперішній час позиція Верховного Суду еволюціонувала. Так, відповідно до більш актуальної правової позиції, викладеної у постанові від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/80269161), у постанові від 11.04.2018 у справі № №825/487/17 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76397712) належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача є саме зобов`язання органу Держгеокадастру прийняти відповідне позитивне рішення.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Встановити судовий контроль, поклавши на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зобов`язання подати протягом двох місяців з моменту набрання законної сили цим рішенням звіт про виконання судового рішення.

Доказів понесення судових витрат, позивачем не надано.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (пр. Миру, 34,Миколаїв,544) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 13.04.2020 №7368-СГ "Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою".

3. Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення для ведення особистого селянського господарства в межах території Ольгопільської сільської ради Єланецького району Миколаївської області (за межами населеного пункту) земельної ділянки орієнтованою площею 2 га, за клопотанням ОСОБА_1 №Ч-4671/0/19-20 від 16.03.2020.

4. Встановити судовий контроль, поклавши на Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зобов`язання подати протягом двох місяців з моменту набрання законної сили цим рішенням звіт про виконання судового рішення.

5. Апеляційна скарга на це рішення може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В. В. Біоносенко