Справа № 826/16729/17
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2020 року м. Київ № 826/16729/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доМіністерства внутрішніх справ України,
Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства внутрішніх справ України Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач 2), в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, просив суд:

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України Департаменту персоналу, організацій освітньої та наукової діяльності, що полягають у відмові подати до Управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи, необхідні для призначення пенсії;

- визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягають у відмові призначити ОСОБА_1 пенсію;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України Департамент персоналу, організацій освітньої та наукової діяльності - підготувати та подати до Управління Пенсійного фонду України в м. Києві документи необхідні для призначення ОСОБА_1 пенсії;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести відповідний перерахунок та нарахувати ОСОБА_1 пенсію, починаючи з 20 липня 2016 року до дня подання цього адміністративного позову.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що він з 22 вересня 1997 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в правоохоронних органах України.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №1010 о/с від 06 листопада 2015 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів). У наказі зазначено, що вислуга на день звільнення в календарному обчисленні складає 20 років 02 місяці 20 днів, у пільговому - 25 років 02 місяці 04 дні.

01 червня 2017 року позивач звернувся до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 27 червня 2017 року №15058/03/Т-1301 позивача повідомлено, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно з вказаним вище Законом, подаються через уповноважені структурні підрозділи.

31 жовтня 2017 року позивачем подано заяву до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності, в якій останній просив оформити та подати документи для призначення йому пенсії з включенням всіх видів трудової діяльності в розрахунок вислуги років, що зараховуються до страхового стажу відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 03 листопада 2017 року №22/6-Т-2108 позивача повідомлено про відмову в оформленні документів, у зв`язку з тим, що на день звільнення його з правоохоронних органів він не досяг 45-річного віку та календарна вислуга років складає 20 років 02 місяці 20 днів.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, вважаючи, що порушено право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник Міністерства внутрішніх справ України у відзиві на позовну заяву послався на те, що позивача звільнено з органів внутрішніх справ відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві №1010 о/с від 06 листопада 2015 року.

Після досягнення 45-річного віку позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з заявою стосовно призначення йому пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 03 листопада 2017 року №22/6-Т-2108 позивача повідомлено про відмову в оформленні документів, у зв`язку з відсутністю на це правових підстав, оскільки на день звільнення з органів внутрішніх справ позивач не досяг 45-річного віку та його календарна вислуга складає 20 років 02 місяці 20 днів.

Більш того, у відзиві на позовну заяву вказано, що лист, яким позивача повідомлено про відсутність підстав для подання документів стосовно позивача щодо призначення не пенсії було надіслано відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Також, представник Міністерства внутрішніх справ України зазначив й про те, що пакет документів подається до Міністерства внутрішніх справ України через територіальні органи внутрішніх справ, де проходив службу особа перед звільненням, в даному випадку, через ліквідаційну комісію Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві.

Стосовно посилань позивача в частині застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», представник Міністерства внутрішніх справ України зазначив, що вони є безпідставними, оскільки спірні правовідносини регулюються спеціальним законодавством, а не загальним.

Враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався на те, що відповідно до вимог Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам незалежно від віку з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, які на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше або в разі досягнення ними на день звільнення 45-річного віку.

Враховуючи, що позивачу на день звільнення з органів внутрішніх справ не виповнилось 45 років та останній мав календарну вислугу років у 20 років 02 місяці 20 днів, у останнього не виникло права на призначення пенсії.

Також, представник відповідача 2 у відзиві на позовну заяву послався й на те, що управління не отримувало від позивача заяв разом з іншими документами для призначення пенсії відповідно до чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 березня 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження) на підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

09 квітня 2019 року судом постановлено ухвалу про призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 19 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про залишення позовних вимог без розгляду в частині.

Також 19 червня 2019 року судом постановлена ухвала про задоволення клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України та замінено первинного відповідача Міністерство внутрішніх справ України Департамент персоналу, освітньої та наукової діяльності на належного - Міністерство внутрішніх справ України.

В судовому засіданні 19 червня 2019 року позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити, надавши суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві, представники відповідачів позовні вимоги не визнали та просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи, у судовому засіданні 19 червня 2019 року судом, згідно з частиною 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про подальший розгляд у письмовому провадженні.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом при вирішення спору по суті вираховується таке.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 22 вересня 1997 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ України на підставі наказу №58 о/с від 22 вересня 1997 року, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці, копія якої наявна в матеріалах справи.

Як свідчить надана суду копія витягу з наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві від 06 листопада 2015 року №1010 о/с (щодо особового складу)капітана міліції ОСОБА_1 , дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів 1-го відділу міліції (з обслуговування житлового масиву «Воскресенка») Дніпровського районного управління за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг 45-річного віку 20 липня 2016 року.

01 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просив призначити йому пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 27 червня 2017 року №15058/03/Т-1301 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що чинним законодавством передбачено підготовку та подання документів, необхідних для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» уповноваженими структурними підрозділами Міністерств та інших органів, в яких проходила службу особа.

У зв`язку з чим позивач звернувся до Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України з відповідною заявою, на яку листом від 03 листопада 2017 року №22/6-Т-2108 Департамент повідомив позивача про відсутність правових підстав для підготовки та направлення до органів Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а саме, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу за вислугу років та не досягненням позивачем станом на день звільнення зі служби 45-річного віку.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Окружним адміністративний суд міста Києва виходить з такого.

Умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію та членів їх сімей визначено Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон України від 09.04.1992 №2262-ХІІ).

Суд зауважує, що при вирішенні даної адміністративної справи по суті, судом застосовуються положення законодавства, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, тобто, на момент звільнення позивача з органів внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 10 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ призначення і виплата пенсій особам, зазначеним у статті 1-2 цього Закону, здійснюються органами Пенсійного фонду України.

Статтею 48 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ передбачено, що заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Відповідно до пункту 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №3-1 від 30 січня 2007 року заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної

безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

Також відповідно до частин 1-2 статті 49 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.

Відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Пунктом «б» статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ передбачено, що особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Аналіз наведених норм законодавства України свідчить, що обов`язковими умовами для призначення позивачу пенсії на підставі Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ є:

- у разі звільнення зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року вислуги років на день звільнення - 22 календарних роки та 6 місяців і більше незалежно від віку

або

- досягнення особою на день звільнення зі служби 45 років, наявності 25 років страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців служби в органах внутрішніх справ.

У статті 17 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ зазначені види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а саме,

Особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються:

а) військова служба;

б) служба в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

в) час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

г) час виконання депутатських повноважень із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України;

д) час перебування під вартою та час відбуття покарання в місцях позбавлення волі особами, які мають право на пенсію за цим Законом, безпідставно притягнутими до кримінальної відповідальності, безпідставно репресованими та згодом реабілітованими;

е) час перебування у фашистських концтаборах, гетто та інших місцях примусового тримання осіб, у тому числі дітей, які були насильно вивезені з тимчасово окупованої території колишнього Союзу РСР у період Великої Вітчизняної війни та які після звільнення з цих місць були призвані або прийняті на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, якщо за час перебування в зазначених місцях примусового тримання ними не було вчинено злочину проти миру і людства;

є) час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства;

ж) час роботи в судових органах та органах прокуратури осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих і перебувають на військовій службі або службі в органах і військових формуваннях Служби безпеки України, службі в органах внутрішніх справ, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах офіцерського та начальницького складу;

з) військова служба у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав та інших військових формуваннях, створених законодавчими органами цих держав, Об`єднаних Збройних Силах Співдружності Незалежних Держав. Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, на території яких військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, проходили військову службу, службу в органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, якщо інше не встановлено відповідними міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

и) час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу в органи і військові формування Служби безпеки України, Управління державної охорони України, органи внутрішніх справ, державну пожежну охорону, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України, органи і підрозділи цивільного захисту, податкову міліцію або Державну кримінально-виконавчу службу України на посади офіцерського та начальницького складу згідно з переліками посад, затверджуваними відповідно Службою безпеки України, Управлінням державної охорони України, Міністерством внутрішніх справ України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки, державної фінансової політики;

і) час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки;

ї) час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або у складі національного контингенту чи персоналу відповідно до міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

До вислуги років особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Вислуга років для призначення пенсії у разі поновлення виплати пенсії після перерви в її одержанні, яка була раніше обчислена особі, яка має право на пенсію за цим Законом, відповідно до законодавства, яке діяло на день попереднього звільнення цієї особи зі служби, перегляду не підлягає.

Судом встановлено та підтверджується копією трудової книжки позивача, що позивач розпочав свою трудову діяльність з 11 липня 1988 року та до 22 вересня 1996 року працював в установах та підприємствах на посадах, які не відносяться до видів служби, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії. При цьому, період проходження служби в рядах Радянської армії був зарахований до вислуги років.

Водночас, матеріалами справи підтверджується та не спростовано позивачем той факт, що станом на 06 листопада 2015 року (день звільнення позивача з органів внутрішніх справ) у позивача був наявний стаж роботи в органах внутрішніх справ в календарному обчисленні років 20 років 02 місяці 20 днів та останній не досяг 45-річного віку.

Суд зауважує, що будь-яких інших документів, які б підтверджували періоди роботи на видах служби, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії матеріали справи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не набув права на призначення йому пенсії відповідно до Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Більш того, з огляду на положення чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивача на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як на підставу наявності достатньої вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є необґрунтованими, у зв`язку з тим, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не визначає порядок та умови призначення пенсії за вислугу років за іншими законами.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, з урахуванням того, що судом встановлено відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до положень Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2662-ХІІ, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем не підтверджено достатніми та належними доказами факту порушення його прав та охоронюваних інтересів в межах спірних правовідносин, в той час як відповідачами доведено правомірність їх дій, а тому з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а іншими учасниками справи судові витрати не понесені, судові витрати не підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено протягом 30 днів з моменту складення повного тексту до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року №2147-VIII.

Суддя Н.А. Добрівська