Справа № 400/905/20
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/905/20
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Дата і місце ухвалення 15.04.2020р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністра освіти і науки України Новосад Ганни Ігорівни, в якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо повідомлення його про можливість видачі диплома спеціаліста, яка не виконувала програми освітнього рівня «Спеціаліст»; зобов`язати відповідача повідомити позивачу чи може диплом спеціаліста видаватися особі, яка не виконувала програми освітнього рівня «Спеціаліст»

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 24.04.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на не правильне застосування судом норм матеріального права, що призвело до не правильного вирішення справи.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції застосовано положення ст.8 Закону України «Про звернення громадян», які не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Апелянт зазначив, що він вперше звертався до відповідача з проханням повідомити чи може диплом спеціаліста видаватися особі, яка не виконувала програми освітнього рівня «Спеціаліст», а тому вказане питання не було і не могло бути раніше вирішеним по суті. З огляду на зазначене позивач вважає застосування в даному випадку ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» помилковим.

Апелянт зазначив, що відповідач жодного разу не повідомляв позивачу запитувану ним інформацію, а тому, на думку апелянта, Міністром освіти і науки України порушено його права.

У зв`язку з цим, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року та прийняття нової постанови - про задоволення позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.01.2020 року ОСОБА_1 через Урядову гарячу лінію звернувся до відповідача і просив повідомити чи може диплом спеціаліста видаватися особі, яка не виконувала програми освітнього рівня «Спеціаліст». Позивач зазначив, що його звернення № ІЛ-10140326 у той же день було направлено відповідачу.

Так, 16.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Міністерства освіти і науки України із зверненням, в якому зазначив, що у 1981 році він закінчив Миколаївський державний педагогічний інститут імені В. Г . Бєлінського за спеціальністю "математика" і здобув кваліфікацію вчителя математики. В подальшому виникла необхідність отримати дублікат диплома. Правонаступник інституту - Миколаївський національний університет ім. В.О. Сухомлинського не може видати йому дублікат диплома, бо не має змоги замовити в ЄДЕБО інформацію для дубліката диплому. Термін його навчання 4 роки на денному відділенні і його кваліфікація (вчитель математики) відповідають освітньому рівню бакалавр. Позивач зазначив, що звертався до міністерства з проханням забезпечити видачу йому дублікату диплома бакалавра. Міністерство листом від 10.03.2015 року № 1/11-3319 повідомило йому, що він матиме право отримати диплом бакалавра лише після виконання програми підготовки освітнього рівня "бакалавр".

Також позивач зазначив, що листом від 03.05.2019 року № 3.4.3/8-19 Міністерство повідомило його про те, що йому може бути виданий дублікат диплома спеціаліста.

У зв`язку з вказаним позивач просив Міністра освіти і науки України Новосад Ганну Ігорівну повідомити йому чи може диплом спеціаліста видаватися особі, яка не виконувала програми освітнього рівня "Спеціаліст".

В ході розгляду справи встановлено, що листом від 06.02.2020 року №3/410-20 Міністерством освіти і науки України було повідомлено позивача про те, що на його звернення, які надійшли до Міністерства освіти і науки України, адресовані на Урядову гарячу лінію, серед яких, зокрема, і звернення від 16.01.2020 року № ІЛ-10140326, щодо питань, що стосуються видачі дубліката документа про вищу та додатка до нього Миколаївським національним університетом імені В.О. Сухомлинського, листом МОН від 30.10.2019 року № 1/11-9517 було надано обґрунтовану відповідь, порушені питання вирішені по суті, а тому Міністерством прийнято рішення про припинення розгляду звернень ОСОБА_1 щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), здобуту позивачем у 1981 році.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача по повідомленню відомостей, які його цікавлять, позивач звернувся до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» передбачено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ч.3 ст.3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Питання розгляду заяв (клопотань) врегульовано ст.15 Закону, відповідно до якої, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

За загальним правилом, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання (ст. 20 Закону).

В свою чергу, ст. 8 закону України "Про звернення громадян" передбачено, що не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Матеріалами справи підтверджено, що Міністерством освіти і науки України було розглянуто звернення ОСОБА_1 від 01.10.2019 року ІЛ-9742440, від 09.10.2019 року № ІЛ-9772246, від 09.10.2019 року № ІЛ-9772299, від 13.10.2019 року № ІЛ-9784973, від 13.10.2019 року № ІЛ-9784976, від 13.10.2019 року № ІЛ-9784984, від 24.02.2019 року № ІЛ-9719790, від 19.10.2019 року № ІЛ-9804416, від 19.10.2019 року № ІЛ-9804420, від 19.10.2019 року № 9804411, від 19.10.2019 року № ІЛ-9804408, та надіслано на його адресу лист від 30.10.2019 року, яким позивача повідомлено про результати такого розгляду.

Міністерство освіти і науки України, в тому числі, повідомило позивача, про те, що наразі відсутні нормативно-правові акти, що встановлюють еквівалентність документів про здобуття вищої освіти виданих до 1991 року освітньо-кваліфікаційним (освітнім) рівням вищої освіти (бакалавр, спеціаліст, магістр). Водночас, відповідно до пункту 7 розділу І "Вища освіта" додатку №4 до Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.1993р. №102, інститути народної освіти з 4-річним строком навчання віднесено до закладів вищої освіти, що надавали вищу освіту. Додатком 6 до наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005р. №557 "Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ" передбачено, що фахівцям, які мають освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста або магістра (до введення в дію Закону України "Про освіту" - вищу освіту), ставка заробітної плати встановлюється на рівні 11 тарифного розряду.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи визначення понять "спеціаліст", "магістр" у Положенні про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 р. №65 (зі змінами), Законі України "Про вищу освіту" від 17.01.2002р. №2984-ПІ (зі змінами), поняття "магістр" Законі України "Про вищу освіту" від 1 липня 2014 року № 1556-VII, вища освіта, здобута в педагогічному інституті до введення в дію Закону України "Про освіту" 1991 року, фактично відповідає вищій освіті освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліста.

У зв`язку з цим, а також враховуючи відсутність затвердженої нормативно-правовими актами форми документа про вищу освіту без зазначення освітнього ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня), Міністерство зазначило, що наразі, особам, які здобули вищу освіту до 1991 року в педагогічних інститутах з 4-річним терміном навчання видаються дублікати дипломів за формою (зразком) диплома спеціаліста.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у листі від 30.10.2019 року №1/11-9517 відповідачем зазначено, що виготовлення, видача та облік документів про вищу освіту державного зразка та їх дублікатів здійснюється тільки відповідно до законодавства та повідомлено позивачу про те, що наразі дублікат диплома спеціаліста не може бути виданий лише особі, яка здобувала вищу освіту після встановлення на законодавчому рівні освітньо-кваліфікаційних рівнів бакалавра, спеціаліста, магістра, але не за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста.

Тобто, якщо особа здобула вищу освіту після 1997 року та якій було видано диплом державного зразка бакалавра або магістра, такій особі не може бути виданий, у разі втрати оригіналу, дублікат диплома спеціаліста.

Вкотре акцентовано увагу позивача на те, що у випадку, якщо первинний документ про вищу освіту було видано до набуття чинності постанови Кабінету Міністрів України № 354 від 16.04.1997 «Про внесення змін і доповнень до переліку і зразків документів про освіту та вчені звання в Україні, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 1993 р. № 1058" дублікат документа про вищу освіту видається закладами вищої освіти за формою (зразком) диплома спеціаліста з відтворенням всієї інформації про документ про вищу освіту, що містилась у первинному документі про вищу освіту, сформована в ЄДЕБО згідно з Переліком інформації, яка повинна міститися в документах про вищу освіту (наукові ступені) державного зразка, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2015 року № 193.

З огляду на те, що з питань, які цікавлять позивача, в тому числі можливості отримання особою диплома спеціаліста, Міністерство освіти і науки України вже надавало відповідь по суті, було прийнято рішення про припинення розгляду звернень ОСОБА_1 щодо питань, пов`язаних з можливістю, підставами, процедурою, законністю отримання диплома (дубліката диплома) про вищу освіту (бакалавра, або спеціаліста, або магістра), що відповідає положенням ст. 8 закону України "Про звернення громадян".

При цьому, враховуючи норми Положення про Міністерство освіти і науки України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 р. № 630, згідно з якими МОН є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах освіти і науки, наукової, науково-технічної діяльності, інноваційної діяльності в зазначених сферах, трансферу (передачі) технологій, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за діяльністю закладів освіти, підприємств, установ та організацій, які надають послуги у сфері освіти або провадять іншу діяльність, пов`язану з наданням таких послуг, незалежно від їх підпорядкування і форми власності. А також, враховуючи, що МОН очолює Міністр, який діє як посадова особа Міністерства освіти і науки України, колегія суддів вважає, що звернення позивача саме до Міністра освіти і науки України з питання, на яке вже була надана відповідь Міністерством освіти і науки України не змінює суті виниклих правовідносин.

Крім того, слід зазначити, що на звернення ОСОБА_1 від 16.01.2020 року 06.02.2020 року, тобто у визначений Законом України "Про звернення громадян" строк, була надана відповідь про припинення розгляду його звернень, а тому в даному випадку відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання повідомити позивачу відомості, що його цікавлять.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук