Справа № 826/12328/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Фарби України», про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Відповідач, КМДА), треті особи - ОСОБА_2 (далі - Третя особа-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - Третя особа-2, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - Третя особа-3, ОСОБА_4 ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ВКФ «Фарби України» (далі - Третя особа-4, ТОВ «ВКФ «Фарби України»), про:

- визнання протиправною бездіяльності КМДА по організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу: м. Київ, вул. Українська, 6;

- зобов`язання КМДА організувати роботу, пов`язану із завершенням будівництва житлового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з неспроможністю забудовника продовжувати будівництво.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.02.2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що КМДА не є стороною договорів купівлі-продажу майнових прав, укладених між ОСОБА_1 і ТОВ «ВКФ «Фарби України», матеріалами справи не підтверджується звернення Позивача чи інших осіб до Відповідача щодо організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва житлового комплексу, як і вчинення останнім бездіяльності у вирішенні вказаного питання. Відтак, за твердженням суду, заявлені позовні вимоги з урахуванням того, що триває кримінальне провадження щодо безпідставної видачі дозволів на будівництво, є передчасними і задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що на момент розгляду і вирішення справи зобов`язання забудовником не були виконані, а оскільки на час укладення договорів купівлі-продажу майнових прав на сайті КМДА була розміщена інформація щодо того, що будівництво по АДРЕСА_1 здійснюється з усіма необхідними дозвільними документами, то саме КМДА в силу вимог чинного законодавства повинна вчинити дії з організації роботи, пов`язаної із завершенням даного об`єкта будівництва. Окремо наголошує, що чинне законодавство не передбачає наявність договірних відносин для виконання органами державної та органами місцевого самоврядування своїх функцій. Звертає увагу на неврахування судом першої інстанції практики Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/14682/16.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу КМДА просить відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що спірні правовідносини фактично виникли між ОСОБА_1 І ТОВ «ВКФ «Фарби України» щодо невиконання умов договору, стороною якого КМДА не являється. Окремо зауважує, що жодних доказів бездіяльності Відповідача Позивачем не надано. Указує на помилковість доводів Апелянта щодо неврахування судом рішення суду апеляційної інстанції у справі №826/14682/16, оскільки обставини цієї справи є відмінними від справи №826/12328/18. Також зауважує, що дозвіл на будівництво було видано замовнику - Відокремленому структурному підрозділу «Київський індустріальний коледж» Київського національного університету будівництва і архітектури.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.05.2020 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ТОВ «ВКФ «Фарби України» є замовником будівництва щодо забудови земельної ділянки площею 0,9582 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору № 28/05-ФЗ/2014 від 28.05.2014 року.

Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві 13.06.2014 року зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та гуртожитку для студентів за адресою: АДРЕСА_1, з категорією складності ІІІ, код об`єкта 1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови».

У подальшому, Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 24.03.2015 року видано наказ № 45 «д», яким скасовано вказану вище декларацію про початок будівельних робіт у зв`язку із встановленням факту подання замовниками будівництва ДВНЗ «Київський індустріальний коледж» та ТОВ «ВКФ «Фарби України» недостовірних даних, які стали підставою для визнання об`єкту самочинним будівництвом.

Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві 19.06.2015 року проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, за результатами якої складено Акт, за висновками якого генпідрядною організацією ТОВ «Вендер проджект» на замовлення ДВНЗ «Київський індустріальний коледж» виконуються будівельні роботи із будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та гуртожитку для студентів. Функції замовника щодо проектування та будівництва вказаного об`єкта передано до ТОВ «ВКФ «Фарби України».

Проект «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та гуртожитку для студентів розроблений ТОВ «ПК «Інжгруп», отримав експертний звіт Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо розгляду проектної документації від 16.04.2015 року № 150/15.

Також перевіркою встановлено, що будівельні роботи на об`єкті виконуються без дозволу на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги частини першої статті 34 та частини першої статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Наведені обставини встановлені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2017 року у справі №826/4089/16 (а.с. 33-39), а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.05.2018 року.

Поряд з іншим, судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ВКФ «Фарби України» укладені договори купівлі-продажу майнових прав з фізичними особами, зокрема, ОСОБА_1 (а.с. 13-16), а також ОСОБА_2 (а.с. 17-20), ОСОБА_3 (а.с. 21-24), ОСОБА_4 (а.с. 25-28), відповідно до умов яких ТОВ «ВКФ «Фарби України» продає, а зазначені особи купують майнові права на об`єкти нерухомого майна у вигляді квартир, спорудження яких здійснює продавець.

При цьому продавець (ТОВ «ВКФ «Фарби України») зобов`язався забезпечити будівництво та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - житлового будинку з нежитловими приміщеннями за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :91:050:0046, та передати покупцям майнові права на об`єкт нерухомості - розташовані в будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , квартири, а Покупці за договорами зобов`язалися оплатити майнові права на квартири, перерахувавши кошти на поточний рахунок забудовника до певного строку частинами у визначеному порядку договорами порядку. Також, в умовах договорів зафіксовано, що запланований орієнтовний термін будівництва та введення в експлуатацію об`єкта капітального будівництва - 2 квартал 2016 року (у договорі з ОСОБА_4 ), 2 квартал 2017 року (у договорах з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 ), 4 квартал 2017 року (у договорі з ОСОБА_2 ).

Згідно довідок, виданих ТОВ «ВКФ «Фарби України» ОСОБА_1 (а.с. 29), ОСОБА_3 (а.с. 30) та ОСОБА_4 (а.с. 32), останні у повному обсязі здійснили фінансування згідно договорів купівлі-продажу майнових прав.

Як встановлено судом першої інстанції, за твердженням Позивача, попри виконання останнім у повному обсязі зобов`язань перед Продавцем будівництво житлового будинку у визначені строки не завершено, об`єкт в експлуатацію не введено, що, на переконання ОСОБА_1 , свідчить про відсутність у забудовника наміру виконувати умови договору. У свою чергу, на думку Позивача, невчинення Відповідачем жодних дій, спрямованих на організацію роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, свідчить про протиправну бездіяльність КМДА.

Крім іншого, судом першої інстанції встановлено, що на момент вирішення даного спору продовжується розгляд судових справ щодо правомірності проведених Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві перевірок дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об`єкті будівництва: м . Київ, вул . Українська , 6. Крім того, 21.01.2016 року Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві здійснюється розслідування кримінального провадження №0004620 за ознаками злочину, передбаченого ст. 356 КК України щодо фактів безпідставної видачі дозволів посадовими особами Інспекції архітектурно-будівельного контролю м. Києва в інтересах ТОВ «ВКФ «Фарби України» для проведення будівельних робіт з будівництва багатоповерхового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог як таких, що заявлені передчасно та за відсутності доказів вчинення Відповідачем протиправної бездіяльності стосовно Позивачів.

З такими висновками судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» та пп. 7 п. «б» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві державні адміністрації в межах, визначених Конституцією і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за дотриманням договірних зобов`язань забудовниками, діяльність яких пов`язана із залученням коштів фізичних осіб у будівництво багатоквартирних житлових будинків.

Згідно пп. 11 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво.

Зі змісту наведених норм випливає, що обов`язок виконавчого органу міської ради з вчинення дій з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, виникає у випадку неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво. На переконання колегії суддів, така неспроможність може бути зумовлена, зокрема, незадовільним фінансовим станом забудовників, складною ситуацією на ринку, значним коливанням курсу валюти тощо.

Разом з тим, судова колегія вважає за необхідні підкреслити, що згідно ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, яка була чинною станом на момент прийняття наказу про скасування декларації про початок виконання будівельних робіт, виконання будівельних робіт без такої декларації заборонено.

Викладене, у свою чергу, свідчить про неможливість продовження будівництва спірного об`єкта незалежно від особи забудовника.

При цьому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами Апелянта про те, що чинне законодавство не ставить у залежність виникнення у виконавчого органу міської ради обов`язку з вчинення дій, передбачених пп. 11 п. «а» ч. 1 ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від участі такого органу у договірних відносинах між інвестором і забудовником. Разом з тим, як вже було вказано вище, такий обов`язок у суб`єкта владних повноважень виникає виключно за сукупності обставин і передумов, викладених у згаданій нормі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що, як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі № 816/4786/15, бездіяльність - це пасивна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним тих дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього обов`язків (завдань) згідно із чинним законодавством.

За таких обставин Окружний адміністративний суд міста Києва вірно підкреслив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не надано жодних належних і допустимих доказів звернення до КМДА із заявами щодо вчинення дій з організації роботи, пов`язаної із завершенням будівництва багатоквартирних житлових будинків, що споруджувалися із залученням коштів фізичних осіб, у разі неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво. При цьому, як вже було наголошено вище, такий обов`язок виконавчого органу місцевого самоврядування виникає виключно у випадку неспроможності забудовників продовжувати таке будівництво.

З урахуванням наведеного заявлені позовні вимоги є передчасними, на чому вірно наголосив суд першої інстанції.

Посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції, що на момент укладення договорів на офіційному сайті КМДА значилося, що об`єкт «Шевченківський квартал» по АДРЕСА_1 , є таким, що будується без порушення закону, а будівництво здійснюється з усіма необхідними документами, судовою колегією оцінюється критично, оскільки, по-перше, жодних належних і допустимих доказів на підтвердження даних відомостей ОСОБА_1 не надано, по-друге, даний ресурс має інформаційний характер, адже ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією України згідно наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 року № 92.

Твердження Апелянта про те, що фактичному власнику ТОВ «ВКФ Фарби України» була 10.04.2019 року вручена підозра у кримінальному провадженні №0004620 щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 28, 197, 336, 191, 364, 358, 209, 382 КК України, та в якій встановлено, зокрема, що потерпілі (до яких належать Позивач і Треті особи -1, -2, -3) використали інформацію, що розміщена на сайті КМДА про законність будівництва, судовою колегією відхиляється в якості підстави для задоволення даного позову, адже, по-перше, доказів визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 потерпілими у кримінальному провадженні №0004620 останніми не надано, по-друге, відомостей щодо закінчення розслідування у кримінальному провадження №0004620 та набрання у ньому законної сили рішенням суду матеріали справи не свідчать.

Крім іншого, у провадженні судів перебуває, зокрема, справа №826/4089/16 за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВКФ Фарби України», Київського національного університету будівництва і архітектури, треті особи - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про зобов`язання знести дві секції багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення на АДРЕСА_1 , які будуються без дозволу на виконання будівельних робіт та які не передбачені проектом «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та гуртожитку для студентів на АДРЕСА_1 », розробленим ТОВ «ПК «Інжгруп», що отримав експертний звіт Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» щодо розгляду проектної документації від 16.04.2015 року № 150/15 та який було подано до Державної архітектурно-будівельної інспекції України для отримання дозволу на виконання будівельних робіт «Будівництво багатоповерхового житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення та гуртожитку для студентів на вул . Українській, 6 у Шевченківському районі міста Києва » (перша черга будівництва) від 19.01.2016 року № ІУ 55.

До того ж, як вірно підкреслив суд першої інстанції, з 21.01.2016 року Шевченківським УП ГУ Національної поліції в місті Києві здійснюється розслідування кримінального провадження № 0004620 за ознаками злочину, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України стосовно фактів безпідставної видачі дозволів посадовими особами Інспекції архітектурно-будівельного контролю м. Києва в інтересах ТОВ «ВКФ «Фарби України» для проведення будівельних робіт з будівництва багатоповерхового житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення за адресою: м. Київ, вул. Українська, 6. При цьому відомості щодо результатів даного кримінального провадження матеріали справи не містять.

Отже, на момент звернення до суду із вказаним позовом та станом на час розгляду даної справи судом першої інстанції органами державного архітектурно-будівельного контролю та правоохоронними органами здійснювалися заходи щодо встановлення обставин видачі дозволу на будівництво об`єкту та осіб, винних у видачі такого дозволу, а також осіб, що здійснювали будівництво без отримання такого дозволу.

Щодо посилання Апелянта на неврахування судом першої інстанції постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/14682/16 щодо аналогічних правовідносин, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, в силу згаданої норми висновки суду апеляційної інстанції не є обов`язковими для врахування під час розгляду інших адміністративних справ.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 10» червня 2020 року.