Справа № 420/505/20
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/505/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.КАРГО» до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання дій та бездіяльності протиправними, та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю М.В.КАРГО звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства Адміністрація морських портів України, в якому просить:

- визнати протиправними дії державного підприємства Адміністрація морських портів України, що полягають у відмові застосовувати при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25;

- визнати протиправною бездіяльність державного підприємства Адміністрація морських портів України, що полягають у не застосуванні при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25;

- зобов`язати Державне підприємство Адміністрація морських портів України застосувати для суден, що заходять до акваторії морського порту Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25 знижку зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі 50 відсотків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15 листопада 2019 року в.о. начальника адміністрації морського порту «Південний» (Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» листом за №4356/27-04-04/Вих/27 було повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю «М.В. КАРГО» про те, що ДП «АМПУ» було прийнято рішення щодо незастосування Адміністрацією морського порту «Південний» знижки зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі 50% відповідно до п.1.9. наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. №316, яким затверджений Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, для суден, що виконують операції з навантаження, розвантаження генеральних та навалювальних вантажів біля причалу №25 морського порту «Південний».

Позивач вказав, що ТОВ «М.В.КАРГО» було збудовано та введено в експлуатацію причал №25, що розташований в морському порту «Південний». Введення в експлуатацію підтверджується сертифікатом про готовність до експлуатації об`єкта серії ІV №05 від 25.09.2019 р. Право власності ТОВ «М.В. КАРГО» на такий причал підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2019 р. № 186684865.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про морські порти України» вказаний причал включений до Реєстру гідротехнічних споруд морських портів України, що підтверджується листом ДП «АМПУ» від 08.11,2019 р. за №4070/10-02-02/Вих.

Позивач вказав, що згідно з ч.ч. 3-5 ст.22 Закону України «Про морські порти України» портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме: причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача; канальний збір справляється на користь власника каналу; корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України «Про морські порти України»; маяковий збір справляється на користь державної установи, що організовує та здійснює навігаційно-гідрографічне забезпечення мореплавства. Наведене передбачено й в п.1.2 Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. №316.

Відповідно до п.1.9 Порядку для суден, що заходять у морський порт Южний для виконання операцій з навантаження-розвантаження генеральних та навалювальних вантажів, суб`єктом, що стягує портові збори, може застосовуватися знижка зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі до 50 відсотків. Згідно з п.13 ст.15 Закону України «Про морські порти України» Адміністрація морського порту утворюється з метою справляння та цільового використання портових зборів.

Разом з цим в абз.2 п.6 Меморандуму про співробітництво від 13.08.2015 р., укладеного між ДП «АМПУ», ТОВ «М.В. КАРГО» та ТОВ «АТ КАРГІЛЛ», передбачено зобов`язання ДП «АМПУ» застосовувати до терміналу та суден, що прибувають до нього, ставки та знижки портових зборів, не гірше за тих, які застосовуються до інших суб`єктів та суден, що виконують операції в морському порту «Південний».

З метою реалізації намірів, визначених вказаним Меморандумом, 23 березня 2016 року між ДП «АМПУ» та ТОВ «M.B.КАРГО» укладений договір про співробітництво, відповідно до п.1.1 якого TOB «M.B.КАРГО» взяло на себе зобов`язання побудувати єдиний майновий комплекс, що включатиме спеціалізований морський термінал з перевалки зернових вантажів, продуктів їх переробки, а також інших вантажів, та причал №25.

Приймаючи до уваги положення Меморандуму, а також з огляду на положення п.3 та п.9 ст.4, п.4 та п.6 ч. 1 ст.13 та п.15 ч.1 ст.15 Закону України «Про морські порти України», що становили правомірні очікування ТОВ «М.В.КАРГО», позивачем було побудовано перевантажувальний комплекс та причал №25. Саме для цього, з боку ДП «АМПУ», також була створена і операційна акваторія причалу №25.

Позивач вказав, що оскаржувана відмова у встановленні такої знижки для суден, що оброблюються біля причалу №25 підприємства позивача, штучно створює нерівні конкурентні умови, а саме кращі конкурентні умови для наведених вище портових операторів, що перевалюють вантажі на причалах (№№15-17. 34), відносно яких така знижка має місце.

Наведене зумовлюється тим, що вартість суднозаходу (дисбурсментських витрат судна) при обробленні судна біля зазначених причалів (№№ 15-17, 34), стосовно яких такі знижки встановлені, є значно нижчими, а отже, на думку позивача, є значно економічно привабливими, аніж для судна, яке оброблюється біля причалу, стосовно якого така знижка не встановлена. Це підтверджується тим, що ставки портових зборів для суден, які обслуговуються біля причалу позивача (№25), є в два рази більшими, внаслідок не застосування знижки, аніж при обслуговуванні того ж судна біля причалів, відносно яких така знижка встановлена (№№ 15-17, 34).

Відтак, необхідність встановлення такої знижки для суден, які обслуговуються біля причалу №25, зі ставок усіх видів портових зборів у запропонованому розмірі, зумовлено перш за все необхідністю дотримання законодавства про захист економічної конкуренції, як це передбачено Законом України «Про морські порти України».

Тому, на виконання Меморандуму та для створення рівних конкурентних умов для всіх портових операторів в морському порту «Південний», зокрема, відповідно до п.3 та п.9 ст.4, п.4 та п.6 ч.1 ст.13 та п.15 ст.15 Закону України «Про морські порти України» має місце необхідність встановлення знижки для суден, що оброблюються біля причалу №25, на тому ж самому рівні, як і для суден, що обслуговуються біля інших причалів порту (стосовно перевалки зернових вантажів). Тобто в розмірі 50% зі ставок усіх видів портових зборів.

Ухвалою судді від 27.01.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 26 лютого 2020 року о 10:00 год. У підготовчому засіданні, призначеному на 26.02.2020 року на 10:00 год., оголошено перерву до 12.03.2020 року до 12:30 год.

У підготовчому засіданні, призначеному на 12.03.2020 року на 12:30 год., оголошено перерву до 26.03.2020 року до 15:00 год. у зв`язку з отриманням письмових пояснень відповідача з додатковими доказами, та необхідністю ознайомлення позивача з цими доказами.

Відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р. постановою КМУ від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з 12 березня на усій території України карантин.

Ухвалою від 26.03.2020 року провадження у справі зупинено до завершення обмежувальних протиепідемічних заходів.

Ухвалою від 26.05.2020 року поновлено провадження у справі. Продовжено розгляд справи зі стадії, на якій його було зупинено. Викликано сторін у підготовче засідання на 09 червня 2020 року на 14:00 год.

Ухвалою від 09.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі. За письмовою згодою учасників справи розпочато розгляд справи по суті 09 червня 2020 року після закінчення підготовчого судового засідання.

09.06.2020 року через канцелярію суду представник позивача подав клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження, просив позов задовольнити.

09.06.2020 року через канцелярію суду представник відповідача подав заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження, просив у позові відмовити.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, в порядку письмового провадження без фіксування судового засідання технічними засобами, що передбачено ч.4 ст.229 КАС України.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та вважав його необґрунтованим. 21.02.2020 року представник відповідача надав письмовий відзив (а.с. 66-72, т. 1), в якому зазначив, що згідно пункту 1.1. Статуту Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 02.04.2018 №149, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» є державним унітарним підприємством і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 4 березня 2013 року № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 №548 затверджено Стратегію розвитку морських портів України на період до 2038 року.

На виконання вищевказаного розпорядження Міністерством інфраструктури України 03.04.2015 погоджено План розвитку морського порту «Южний» на коротко (до 2018 р.), середньо - (до 2023 р.) та довгострокову (до 2038 р.) перспективу, затверджений наказом ДП «АМПУ» від 03.11.2014 № 216.

Пунктом 11 Плану розвитку передбачено будівництво причалу №25 та перевантажувального комплексу зернових культур.

На виконання Плану розвитку між ДП «АМПУ», TOB «М.В.Карго» та ТОВ «АТ Каргілл» 13.08.2015 укладено меморандум про співробітництво, відповідно до якого позивач зацікавлений у будівництві зернового терміналу, в свою чергу ДП «АМПУ» забезпечує здійснення днопоглиблювальних робіт.

Пунктом 8 меморандуму про співробітництво визначено намір оформити договірні відносини між TOB «М.В.Карго» та ДП «АМПУ».

З метою виконання зобов`язань, передбачених Меморандумом про співробітництво, між ДП «АМПУ» та ДП «ЧорноморНДІпроект» 16.11.2015 укладено договір щодо розробки проекту «Реконструкції водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів, з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту «Южний» в м. Южне Одеської області. Перша черга будівництва».

У подальшому, між ДП «АМПУ» та TOB «М.В.Карго» укладено договір про співробітництво від 23.03.2016, відповідно до п. 1.1. якого Забудовник бере на себе зобов`язання побудувати на власній та орендованій земельній ділянці Об`єкт - 1 (єдиний майновий, що включатиме спеціалізований морський термінал з перевалки зернових вантажів, продуктів їх переробки, а також інших вантажів та причал №25, технічні характеристики яких визначаються проектною документацією розробленою та затвердженою відповідно до вимог чинного законодавства України) та забезпечити вантажопотік в обсягах не менш ніж встановлені умовами Меморандуму про співробітництво від 13.08.2015 та цим Договором, а АМПУ зобов`язується забезпечити виконання робіт з будівництва Об`єкту -2 (судноплавна операційна акваторія причалу № 25 та судноплавний підхідний канал до причалу № 25 (глибиною - 16 метрів до нуля акваторії морського порту Южний) технічні характеристики яких визначають проектною документацією розробленою та затвердженою відповідно до вимог чинного законодавства України).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №324-р затверджено поданий Міністерством інфраструктури проект «Реконструкція водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту «Южний» в м. Южне Одеської області» (перша черга будівництва), розроблений державним підприємством «ЧорноморНДІпроект» та рекомендований до затвердження державним підприємством «Укрдержбудекспертиза» Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарств.

Пунктом 6.3.2 Загальної пояснювальної записки до розпорядження Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року № 324-р визначено розподіл 1-ї черги будівництва на пускові комплекси. Згідно узгодженого ТЕО Перша черга будівництва розподілена на 4 пускових комплекси. Склад пускових комплексів представлений в таблиці 6.7.

Відповідач вказав, що відповідно до зазначеної таблиці до першого пускового комплексу включено: водний підхід до причалів № 23-25, проектною глибиною 16 метрів; операційна акваторія причалів № 23-25, проектною глибиною до 16 метрів; розворотне місце D=370 м проектною глибиною до 16 метрів.

З метою виконання своїх зобов`язань за Договором, ДП «АМПУ» проведено процедуру закупівлі днопоглиблювальних робіт, за результатом якої між ДП «АМПУ» та China Harbour Engineering company Ltd укладено договір підряду на виконання робіт №77-В-ЮЖФ-17 від 18.05.2017 на роботи будівництва об`єкту «Реконструкція водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій біля причалів з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту «Южний» в м. Южне Одеської області» (Перша черга будівництва. Перший пусковий комплекс.)

Відповідно до наказу начальника адміністрації морського порту «Южний» від 28.03.2018 №203 об`єкт будівництва «Реконструкція водних підходів, маневрових зон та операційних акваторій з урахуванням перспективного вантажообігу морського порту «Южний» в м. Южне Одеської області» (Перша черга будівництва. Перший пусковий комплекс) введений в експлуатацію.

Об`єкт-1 введено в експлуатацію 25.09.2019, як вбачається із Сертифікату Державної архітектурно-будівельної інспекції України серія IV № 05.

При справлянні портових зборів, яке здійснюється ДП «АМПУ», може застосовуватися знижка зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі до 50 відсотків. Застосування знижки це не обов`язок, а право ДП «АМПУ». Вказане також підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02.06.2015 у справі №826/11437/14.

У свою чергу, меморандумом про співробітництво від 13.08.2015 не встановлено обов`язку ДП «АМПУ» надавати знижки на портові збори позивачу, оскільки відповідно до абзацу 2 пункту 9 меморандуму про співробітництво від 13.08.2015 Меморандум відображає поточні наміри сторін, проте він не повинен розглядатися як юридично зобов`язуючий чи закріплений.

Відповідач зазначив, що для належного виконання обов`язків, покладених відповідно законодавства, ДП «АМПУ» звернулось до Міністерства інфраструктури України, як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, листом від 22.08.2014 №3333 щодо встановлення та скасування ДП «АМПУ» знижки зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі до 50 відсотків у морському порту «Південний» згідно із п. 1.9 Порядку № 316.

Листом від 22.08.2014 № 9364/11/10-14 Мінінфраструктури повідомило, що зважаючи на те, що відповідно до підпункту 13 частини першої статті 15 Закону України «Про морські порти України» однією з цілей утворення адміністрації морських портів України є справляння та цільове використання портових зборів, то відповідно до пункту 1.9 розділу І Порядку справляння, для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження генеральних та навалочних вантажів, при справлянні портових зборів знижка зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі 50 %, на думку Мінінфраструктури, може застосовуватись ДП «АМПУ», але крім випадків, визначених у статті 22 Закону та пункті 1.2 розділу І Порядку № 316.

Відповідач вказав, що застосування будь-яких знижок до державних регульованих цін повинно забезпечувати позитивний ефект для держави за рахунок зростання економічних показників та ефективного використання виробничих ресурсів.

Перевантаження зернових вантажів (зокрема, які перевантажуються ТОВ «M.B.КАРГО») в акваторії морського порту «Південний» забезпечується також ТОВ «ТІС-Зерно», TOB «ТІС- Міндобрива», ТОВ «Боріваж». Відповідно до наказу Південної філії ДП «АМПУ» від 05.02.2019 № 28-ОД встановлено, що для суден що заходять у морський порт «Південний» для виконання вантажних операцій з навантаження-розвантаження генеральних та навалювальних вантажів, застосовуються по причалах, зокрема, наступні знижки до портових зборів, крім адміністративного: ТОВ «ТІС-Зерно» (пр. №16) - 50%; ТОВ «ТІС-Міндобрива» (пр. №17) - 30%; ТОВ «Боріваж» (пр. №34) - 30%.

За підсумками зведеної звітності обсяги вантажопереробки означеними портовими операторами за 2019 рік складають: ТОВ «ТІС-Зерно» - 6 014,87 тис.тн; ТОВ «ТІС-Міндобрива» - 1 934,35 тис.тн; ТОВ «Боріваж» - 1 864,1 тис.тн.

Відповідач зазначив, що вантажообіг ТОВ «M.B. КАРГО» за 2019 рік склав 1 058 тис.тн. Знижки згідно із наказом Південної філії ДП «АМПУ» від 05.02.2019 № 28-ОД не передбачені для суден, що заходять у морський порт «Південний» для виконання вантажних операцій навантаження-розвантаження генеральних та навалювальних вантажів біля причалу №25 (ТОВ «M.B. КАРГО»).

Також відповідач зазначив, що виключна компетенція встановлювати факт порушення законодавства в частині створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності належить Антимонопольному комітету України.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 13.08.2015 р. між ДП «Адміністрація морських портів України», ТОВ «М.В.КАРГО» та ТОВ «АТ Каргілл» був укладений Меморандум про співробітництво, відповідно до якого сторони спору вирішили співпрацювати з метою збільшення експортного потенціалу сільськогосподарської галузі України, закріплення її стратегічних позицій на світових ринках продовольства, а також з метою створення сприятливих умов для залучення приватних інвестицій і розвитку сучасної портової інфраструктури відповідно до Закону України «Про морські порти України» (а.с. 10-14, т. 1).

Відповідно до п.1 Меморандуму, МВ Карго зацікавлений у будівництві зернового терміналу та Каргілл зацікавлений придбати 51% цього готового терміналу, прибудованого МВ Карго, після успішного завершення будівництва і днопоглиблення. МВ Карго та Каргілл зацікавлені у спільній експлуатації морського експортного перевантажувального комплексу на території, що прилягає до запроектованого причалу №25 у морському порту «Южний» з перевалки зернових, продуктів їх переробки, а також інших вантажів. Розміщення комплексу заплановано на ділянках землі, що належать на праві власності та перебувають в оренді МВ Карго і включатиме в себе: причал №25, складські потужності, систему розвантаження вагонів та автотранспорту, а також усі інші об`єкти інженерної інфраструктури.

Згідно п.6 Меморандуму, АМПУ підтримує будівництво Терміналу в морському порту «Южний», як такого що задекларований планом розвитку порту на коротко- та середньострокову перспективу. АМПУ в межах компетенції зобов`язується отримати дозвільні документи та забезпечує здійснення днопоглиблювальних робіт в районі запроектованого причалу відповідно до чинного законодавства.

У разі, якщо законодавством України АМПУ дозволено справляння портових зборів, АМПУ зобов`язується застосувати до Терміналу та суден, що прибувають до Терміналу ставки та знижки портовиз зборів, не гірше за тих, які застосовуються до інших суб`єктів та суден, що виконують операції в порту «Южний».

На виконання Меморандуму між сторонами спору 23.03.2016 р. укладений Договір про співробітництво, згідно з яким позивач зобов`язався побудувати єдиний майновий комплекс, що включатиме спеціалізований морський термінал з перевалки зернових вантажів, продукти їх переробки, а також інших вантажів та причал №25, технічні характеристики яких визначаються проектною документацією розробленою та затвердженою відповідно до вимог чинного законодавства України (а.с. 15-21, т. 1).

Договором про співробітництво також передбачено зобов`язання відповідача побудувати судноплавну операційну акваторію причалу №25 та судноплавний підхідний канал до причалу №25 (глибиною 16 метрів до нуля акваторії морського порту «Южний»), технічні характеристики яких визначаються проектною документацією розробленою та затвердженою відповідно до вимог законодавства України. В преамбулі Договору вказано, що такий Договір був укладений з метою реалізації намірів Меморандуму, а також задля збільшення перевантажувальних потужностей морського порту «Южний», створення додаткових робочих місць, а також збільшення відрахувань до бюджетів всіх рівнів, забезпечення перевалки через морський термінал позивача зернових вантажів. Досягнення таких цілей пов`язано з введенням в експлуатацію спеціалізованого морського терміналу з перевалки зернових вантажів, продуктів їх переробки, а також інших вантажів, причалу №25, а також судноплавної операційної акваторії причалу №25 і судноплавного підхідного каналу до такого причалу.

Як встановлено судом, такий об`єкт був побудований, що підтверджується сертифікатами про готовність до експлуатації об`єкта серії ОД №38 від 22.03.2018 р. та серії ІУ №05 від 25.09.2019 р. (а.с. 22-24, т. 1).

Право власності позивача підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2019 р. №186684865 (а.с. 25-28, т.1).

Листом від 12.11.2019 р. №1211/02 позивач звернувся до Південної філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з проханням встановити знижку зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі 50% відповідно до п.1.9. Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013р. №316. Цим положенням передбачено: для суден, що заходять у морський порт «Южний» для виконання операцій з навантаження-розвантаження генеральних та навалювальних вантажів, при справлянні портових зборів суб`єктом, що стягує портові збори, може застосовуватися знижка зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі до 50 відсотків (а.с. 29-30, т. 1).

15.11.2019 р. листом №4356/27-04-04/вих/27 Південна філія державного підприємства «Адміністрація морських портів України» повідомила позивача про прийняття ДП «АМПУ» рішення щодо незастосування Адміністрацією морського порту «Південний» знижки зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі 50% відповідно до п.1.9 наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. №316 (а.с. 36, т. 1).

Повторно позивач звертався з листами про встановлення такої знижки від 03.12.2019 р. за №0312/02 до Адміністрації морського порту «Південний» та безпосередньо до відповідача листом від 21.11.2019 р. за №2111/01 (а.с. 31-35, т. 1).

Листом ТОВ «АТІС» від 12.11.2019 р. №651615 повідомлено позивачу про наявність відмінностей у розмірі витрат одного й того ж типу судна по оплаті портових зборів, а сам: при обробці біля причалів №№ 16, 17, 34, 25. Це зумовлено встановленими Адміністрацією морського порту «Південний» ДП «АМПУ» різного роду знижок до ставок усіх видів портових зборів. Для суден, виконання вантажних операцій стосовно яких здійснюється на причалах №25, знижки до ставок усіх видів портових зборів не встановлені. З вказаних причин, як було повідомлено ТОВ «АТІС», в переговорах із судновласниками вони відмовляють у здійсненні вантажних операцій біля причалу №25 позивача з причин значного розміру дисбурсментських витрат судна (а.с. 38-42, т.1).

У листі від 17.01.2020 р. на адресу позивача компанія «QortiaAG» повідомила про свою відмову від комерційної пропозиції позивача про надання цій компанії послуг з перевалки зернових вантажів з огляду на те, що вартість фрахту судна залежить від розміру ставок портових зборів. Наведена компанія зазначила, що у зв`язку з високими витратами судна біля причалу позивача його пропозиція по перевантаженню зернових вантажів є не вигідною (а.с. 43, т. 1).

Відповідач є правонаступником Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013р. №163.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. №341 перейменовано морський порт «Южний» на морський порт «Південний».

Наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» від 29.12.2012 р. №1304 для суден, на які здійснюється перевантаження зернових вантажів біля причалу №16, встановлена знижка у розмірі 50 відсотків. Стосовно такого ж причалу наказом ДП «АМПУ» від 27.06.2014р. №438 встановлена знижка у розмірі 50 відсотків.

Згідно з наданою до суду позивачем 25.03.2020 р. №2503/01 довідкою ТОВ «Трансінвестсервіс» обсяг перевалки вантажів через причал №16 в морському порту «Южний» складав: у 2010 році 1,9 млн. тон, у 2011 році 2,6 млн. тон, у 2012 році 4,2 млн. тон, у 2013 році 4,082 млн. тон, у 2014 році 6,4 млн. тон, у 2015 році 6,2 млн. тон, у 2016 році 5,2 млн тон, у 2017 році 5,5 млн. тон, у 2018 році 4,5 млн. тон, у 2019 році 6,014 млн. тон.

Листом від 21.01.2020 р. №2101/05 позивач повідомив відповідача, що кількість перевантаженого вантажу залежить від надання знижки на портові збори, що справляються з суден групи А, які заходять до операційної акваторії причалу №25 для виконання вантажних операцій. За відсутності цієї знижки плановий вантажообіг на 2020 р. складає 2,5 млн. тон. Надання знижки до портових зборів позитивно вплине на можливість залучення додаткових об`ємів вантажів. У такому разі план перевантаження на 2020 рік може досягти 5,5 млн. тон.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 2 ст.42 Конституції України встановлено, що держава забезпечує захист конкуренції у підприємницькій діяльності. Не допускаються зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірне обмеження конкуренції та недобросовісна конкуренція. Види і межі монополії визначаються законом.

Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст.22 Закону України «Про морські порти України» портові збори сплачуються адміністрації морських портів України, крім випадків, визначених цим Законом, а саме: причальний збір справляється на користь власника причалу, а якщо причал перебуває у користуванні - на користь відповідного користувача; канальний збір справляється на користь власника каналу; корабельний збір справляється на користь користувача портової акваторії, а також власника операційної акваторії причалу (причалів), збудованої до набрання чинності Законом України «Про морські порти України»; маяковий збір справляється на користь державної установи, що організовує та здійснює навігаційно-гідрографічне забезпечення мореплавства.

Таким вимогам Закону кореспондують положення п.1.2. Порядку справляння та розміри ставок портових зборів, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013р. №316 (зі змінами та доповненнями) (далі Порядок №316).

Пунктом 1.9. Порядку №316 встановлено, що для суден, які заходять у морський порт «Южний» для виконання операцій з навантаження-розвантаження генеральних та навалювальних вантажів, при справлянні портових зборів суб`єктом, що стягує портові збори, може застосовуватися знижка зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі до 50 відсотків.

Згідно з п.п. 3 та 9 ст.4 Закону України «Про морські порти України» функціонування та розвиток морських портів здійснюються за принципами: забезпечення конкуренції серед суб`єктів господарювання, що виробляють однакову продукцію (товари, роботи, послуги) у морському порту; рівності прав усіх суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту, недопущення дискримінації у доступі до об`єктів портової інфраструктури загального користування.

Відповідно до п.6 ст.13 Закону державне регулювання діяльності в морському порту здійснюється з метою забезпечення створення рівних умов для провадження господарської діяльності у морському порту.

Положеннями ст.15 Закону передбачено, що Адміністрація морських портів України утворене з метою утримання та забезпечення ефективного використання державного майна, переданого їй в господарське відання, надання послуг суднам на підходах і безпосередньо в акваторії морського порту, організації та забезпечення безпечної експлуатації об`єктів портової інфраструктури державної власності, а також, в тому числі, з метою забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту.

Частиною 2 ст.5 Господарського кодексу України встановлено, що конституційні основи правового господарського порядку в Україні становлять: забезпечення державою захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, недопущення зловживання монопольним становищем на ринку, неправомірного обмеження конкуренції та недобросовісної конкуренції.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.18 Господарського кодексу України передбачено, що держава підтримує конкуренцію як змагання між суб`єктами господарювання, що забезпечує завдяки їх власним досягненням здобуття ними певних економічних переваг, внаслідок чого споживачі та суб`єкти господарювання отримують можливість вибору необхідного товару і при цьому окремі суб`єкти господарювання не визначають умов реалізації товару на ринку. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування, що регулюють відносини у сфері господарювання, забороняється приймати акти або вчиняти дії, що визначають привілейоване становище суб`єктів господарювання тієї чи іншої форми власності, або ставлять у нерівне становище окремі категорії суб`єктів господарювання чи іншим способом порушують правила конкуренції. У разі порушення цієї вимоги органи державної влади, до повноважень яких належить контроль та нагляд за додержанням антимонопольно-конкурентного законодавства, а також суб`єкти господарювання можуть оспорювати такі акти в установленому законом порядку. Уповноважені органи державної влади і органи місцевого самоврядування повинні здійснювати аналіз стану ринку і рівня конкуренції на ньому і вживати передбачених законом заходів щодо упорядкування конкуренції суб`єктів господарювання.

Частинами 1 та 2 ст.4 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що державна політика у сфері розвитку економічної конкуренції та обмеження монополізму в господарській діяльності, здійснення заходів щодо демонополізації економіки, фінансової, матеріально-технічної, інформаційної, консультативної та іншої підтримки суб`єктів господарювання, які сприяють розвитку конкуренції, здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування та органами адміністративно-господарського управління та контролю. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Згідно з п.6 ст.1 Закону України «Про ціни та ціноутворення» знижкою є зменшення ціни товару виробником (постачальником) під час його продажу (реалізації). Тому, наявність або відсутність знижки безпосередньо впливає на вартість послуги та на конкуренцію.

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено: зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Частиною 2 цієї статті Закону вказано, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається, в тому числі, застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин.

Суб`єкти господарювання, що обслуговують судна на причалах, виконують навантажувально-розвантажувальні роботи (портові оператори) конкурують між собою за можливість за плату задовольнити потреби вантажовласників у транспортній обробці вантажів у морських портах України.

Матеріалами справи (лист ТОВ «АТІС» від 12.11.2019р. №651615, лист компанії «QortiaAG» від 17.01.2020 р.) підтверджується, що витрати на доставку морським транспортом включають дисбурсментські витрати судновласників (фрахтувальників), до складу яких входять портові збори. Отже, економічна привабливість послуг портових операторів для вантажовласників і судновласників значною мірою залежить від розміру витрат судна у порту, розмір яких залежить від застосування знижки.

Суд зазначає, що результати здійснення господарської діяльності, її обсяги, кількість перевантаженого вантажу безпосередньо залежить від наявності однакових умов ведення господарської діяльності, в тому числі й відсутність застосування різних цін чи різних умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, до чого фактично вдався відповідач, відмовивши позивачу у застосуванні знижки для суден, що обслуговуються біля причалу позивача.

У той час як для суден, що обслуговуються біля причалів інших суб`єктів господарювання (зокрема, причали №№ 16, 17, 34), такі переваги, у вигляді наявності знижки, присутні, що підтверджено відповідачем.

Враховуючи зазначене, суд бере до уваги те, що наведені вище положення законодавства України, а також положення п.6 Меморандуму про співробітництво від 13.08.2015 року дають підстави для виникнення у позивача законних очікувань щодо створення рівних конкурентних умов для нього (шляхом встановлення знижки не менше ніж для суден, які обслуговуються біля інших причалів морського порту «Південний») на рівні не гірше за тих, які застосовуються до інших суб`єктів та суден, що виконують операції в морському порту «Південний».

Згідно ч.1 ст.190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Не виконання обов`язку із встановлення забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту призводить до порушення принципу правової визначеності та принципу рівності усіх суб`єктів господарювання, портових операторів.

Конституційний Суд України у рішенні від 29.06.2010 р. №17-рп/2010 зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки. Одним із аспектів правової визначеності за змістом судової практики Європейського Суду з прав людини є принцип захисту законних очікувань. Європейський Суд з прав людини вказав: закон у будь-якому випадку повинен відповідати встановленому Конвенцією стандарту, який вимагає, щоб законодавчі норми були сформульовані з відповідною чіткістю і дозволяли особі спрогнозувати, за допомогою в т.ч. юристів, з якими наслідками можуть бути пов`язані ті чи інші його дії (рішення від 26.04.1979р. у справі «Санді Таймс» проти Сполученого Королівства, від 28.10.2003 року у справі «Ракевіч проти РФ», від 24.05.2007р. у справі «Ігнатов проти РФ»).

Принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Конституційний Суд України в рішенні від 08.06.2016 року №3-рп/2016 зауважив, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Однак, цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів.

Крім того, в п.71 рішення Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 р. у справі «Рисовський проти України» (Заява № 29979/04) Суд зазначив: принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Суд наголошує, що розсуд у сфері реалізації повноважень не є звичайним результатом інтелектуально-вольової діяльності у свідомості конкретного із суб`єктів, що реалізують повноваження, а є заснованим на законі продуктом діяльності відповідного суб`єкта владних повноважень. Ототожнюючи себе з державою та її силою і авторитетом при реалізації наданих законом повноважень, владний суб`єкт не може бути привілейований монополією на вчинення дій «за власним розсудом», що кореспондується з приписами ч.2 ст.19 Конституції України. У зв`язку із цим, дії владного суб`єкту мають чітко відповідати компетенції цього органу. В іншому випадку, необмежений розсуд суб`єкта, наділеного владними управлінськими функціями, суперечитиме принципу верховенства права. Отже, хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватися у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб призводить до ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права (рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018р. №7-р/2018, рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Котій проти України» від 5 березня 2015 року, заява №28718/09; у справі «Зосимов проти України» від 7 липня 2016 року, заява №4322/06).

Тому, вільний розсуд, через який реалізуються дискреційні повноваження, повинен здійснюватися в межах закону, з урахуванням законодавчо встановлених обов`язків. Отже, суб`єкт, використовуючи такі повноваження, зобов`язаний передусім правильно оцінювати ситуацію, наявні факти і застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання повноваженнями.

Оскільки чинним законодавством не врегульовано процедури та критеріїв, за якими відповідач ухвалює рішення про надання знижки до ставок усіх портових зборів в морському порту «Південний», рішення відповідача про відмову має бути максимально вичерпним, ґрунтовним, повинне розкривати заявникові мотиви його ухвалення. Однак, оскаржувана відмова по справі жодним чином не обґрунтована, не вказано правових підстав, з яких відповідач відмовив у наданні знижки.

Водночас дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.

З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про те, що дискреційний розсуд відповідача встановлювати знижки до ставок усіх видів портових зборів обмежений обов`язком створювати в морському порту конкурентні і рівні для всіх суб`єктів господарювання умови в морському порту. Тому, встановлюючи знижку для суден, що обслуговуються біля причалу одного суб`єкта, відповідач повинен тим самим забезпечити наявність тих самих конкурентних переваг для суден, що обслуговуються біля причалу іншого суб`єкта. Таким чином можливо забезпечити конкурентні та рівні для всіх умови ведення господарської діяльності.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що неврахування необхідності застосування знижки, на однакових умовах як і стосовно суден, що обслуговуються біля інших причалів морського порту «Південний», не є та не може бути правомірною підставою для невиконання обов`язку владним суб`єктом (відповідачем), що виконує управлінські функції щодо справляння портових зборів, обов`язку щодо забезпечення створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту. Оскільки в іншому разі мало б місце порушення принципу юридичної визначеності, згідно з яким зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності.

Із зазначених вище підстав розрахунок економічної ефективності проекту утворення операційної акваторії причалу №25 в морському порту «Південний», проведений за рахунок коштів, отриманих відповідачем від справляння корабельного портового збору, має здійснюватися з урахуванням, перш за все, обов`язку відповідача, в тому числі як суб`єкта природної монополії, із створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності та отримання послуг у морському порту, а також з огляду на неприпустимість застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин.

Разом з цим, посилаючись на те, що позивачем заявлено до перевантаження через власний причал вантажу у меншій кількості, а ніж це здійснюється іншими суб`єктами господарювання в морському порту «Південний», відповідач при цьому не послався на таку підставу для відмови у своєму листі від 15.11.2019 р. №4356/27-04-04/вих/27.

Окрім того, відповідачем не було надано до суду доказів того, що аналогічні вимоги для встановлення знижки зі ставок усіх портових зборів ним висувались до суб`єктів господарювання портових операторів, які обслуговують судна на інших причалах, відносно яких така знижка встановлена, а також те, що саме така обставина була підставою для встановлення таких знижок. Про це, зокрема, не вказано і в наказі Південної філії ДП «АМПУ» від 09.09.2014 р. №615.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач послався на економічну неефективність встановлення знижки. Однак, знижки для суден, що обслуговуються біля того ж причалу №16 в морському порту «Південний» була встановлена в той час, коли обсяги перевалки через зазначений причал становили менше ніж вказані відповідачем 6 млн. тон вантажів, які були перевантажені в 2019 році через такий причал, а також менше ніж заплановано позивачем до перевантаження за наявності знижки.

Так, встановлення знижки до ставок усіх видів портових зборів для суден, які обслуговуються на причалі №16, підтверджуються наказом державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» від 29.12.2012 р. №1304 (встановлена знижка у розмірі 50%). Вказана знижка до ставок усіх видів портових зборів для суден, які обслуговуються на причалі №16, встановлена наказом ДП «АМПУ» від 27.06.2014 р. №438.

Із вказаних наказів не вбачається, що знижки були встановлені залежно від кількості вантажів. Встановлення такої знижки в залежності від кількості перевантажених вантажів також не доводиться й відповідачем.

З матеріалів справи вбачається наступний обсяг перевалки вантажів біля причалу №16: у 2010 році 1,9 млн. тон, у 2011 році 2,6 млн. тон, у 2012 році 4,2 млн. тон, у 2013 році 4,082 млн. тон, у 2014 році 6,4 млн. тон, у 2015 році 6,2 млн. тон, у 2016 році 5,2 млн тон, у 2017 році 5,5 млн. тон, у 2018 році 4,5 млн. тон, у 2019 році 6,014 млн. тон.

За довідкою позивача від 19.03.2020 р. №19-3/01 за 2018 рік ним було перевантажено на морські судна 473 880,675 тон, за 2019 рік 2 417 565,184 тон.

Відповідачем вищезазначені дані не заперечувались.

Листом від 21.01.2020 р. №2101/05 позивач повідомив відповідача, що кількість перевантаженого вантажу залежить від надання знижки на портові збори, що справляються з суден групи А, які заходять до операційної акваторії причалу №25 для виконання вантажних операцій. При відсутності вказаної знижки, плановий вантажообіг на 2020 р. складає 2,5 млн. тон. Надання знижки до портових зборів позитивно вплине на можливість залучення додаткових об`ємів вантажів. В такому разі план перевантаження на 2020 рік може досягти 5,5 млн. тон.

Також, суд не бере до уваги посилання відповідача в письмових поясненнях на те, що відбувається коригування проекту, у тому числі виходячи з оновлених даних стосовно запланованих показників вантажообігу із застосуванням знижки. Отже, після внесення відповідних змін до проекту розгляд питання, яке порушено в позовній заяві у даній справі, за твердженням відповідача, стане можливим.

Таким чином, можливість встановлення знижки поставлена відповідачем в залежність лише від факту внесення змін до проекту. Однак, за положеннями вимог ч.2 ст.42 Конституції України, п.3 та п.9 ст.4, п.4 та п.6 ч.1 ст.13 та п.15 ст.15 Закону України «Про морські порти України», відповідач зобов`язаний забезпечити однаковий рівень знижок до ставок усіх видів портових зборів, що сплачуються судном, на рівні не гіршому ніж це встановлено для суден, які обслуговуються біля причалів всіх інших суб`єктів господарювання, які здійснюють перевалку того ж самого роду вантажів.

Отже, при встановленні знижки для суден, що заходять у морський порт «Південний» для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25, відповідач має забезпечити однакові умови для позивача у порівнянні з усіма іншими портовими операторами в морському порту Південний, наявність у позивача умов, за яких його конкурентне економічне становище буде не гіршим, аніж будь-якого іншого портового оператора в морському порту Південний, а витрати судна з оплати портових зборів будуть однакові незалежно від причалу, на якому воно обслуговується.

Зазначене зобов`язання також зумовлено й монопольним становищем відповідача, який є суб`єктом природної монополії, а саме: обов`язком щодо недопущення зловживання таким становищем.

Виходячи зі статусу та завдань, визначених Законом України «Про морські порти України», а також положень Порядку справляння і розміру ставок портових зборів, якими передбачено, що відповідач виконує управлінські функції щодо справляння портових зборів, тобто є суб`єктом, який здійснює управлінські функції на основі законодавства. Такої правової позиції дотримується також й Вищий адміністративний суд України (ухвалу від 22.06.2017 р. у справі №815/6477/16, ЄДРСР 67483049) та Верховний Суд (постанова від 07.09.2018 р. у справі №815/6436/15, ЄДРСР 76337928).

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку. Частиною 2 цієї статті Закону вказано, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається, в тому числі, застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин.

При цьому, для кваліфікації дій суб`єктів господарювання як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, або як антиконкурентних узгоджених дій, або як недобросовісної конкуренції не є обов`язковим з`ясування настання наслідків у формі відповідно недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання (конкурентів, покупців) чи споживачів, зокрема через заподіяння їм шкоди (збитків) або іншого реального порушення їх прав чи інтересів, чи настання інших відповідних наслідків. Достатнім є встановлення самого факту вчинення дій, визначених законом як зловживання монопольним (домінуючим) становищем або як антиконкурентні узгоджені дії, або як недобросовісна конкуренція, або можливості настання зазначених наслідків у зв`язку з відповідними діями таких суб`єктів господарювання.

З наведених вище підстав суд не погоджується із запереченнями відповідача про те, що виключна компетенція встановлювати факт порушення законодавства в частині створення рівних і конкурентних умов ведення господарської діяльності належить лише Антимонопольному комітету України.

Таким чином, беручи до уваги те, що відповідачем надано знижку у розмірі 50 відсотків зі ставок усіх портових зборів для суден, зокрема тих, що здійснюють вантажні операції біля причалів №15 та №16 (стосовно такого ж роду вантажів, перевантаження яких також здійснюється позивачем у морському порту «Південний»), така ж знижка має бути надана й для суден, що здійснюють вантажні операції і біля причалу №25 позивача, розташованого в морському порту «Південний». Оскільки в іншому випадку не буде дотримано вимог законодавства України із забезпечення рівності та забезпечення економічної конкуренції суб`єктів господарювання всіх форм власності, в тому числі рівності прав усіх суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у морському порту. Ненадання такої знижки призводить до порушення вимог законодавства щодо необхідності сприяння розвитку конкуренції та заборони вчиняти будь-які неправомірні дії, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію, порушує принципи функціонування та розвитку морських портів України, не відповідає цілям створення Адміністрації морських портів України.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони; 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач необґрунтовано, недобросовісно, нерозсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, допустивши дискримінацію, відмовив позивачу у застосовуванні при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправними дій державного підприємства Адміністрація морських портів України, що полягають у відмові застосовувати при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25; визнання протиправною бездіяльності державного підприємства Адміністрація морських портів України, що полягає у незастосуванні при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Державне підприємство Адміністрація морських портів України застосувати для суден, що заходять до акваторії морського порту Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25 знижку зі ставок усіх видів портових зборів у розмірі 50 відсотків, суд зазначає наступне.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Таким чином, визначення величини знижки зі ставок усіх видів портових зборів належить до дискреційних повноважень відповідача, і суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень.

Тому у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Державне підприємство Адміністрація морських портів України застосувати для суден, що заходять до акваторії морського порту Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25 знижку зі ставок усіх видів портових зборів у конкретному розмірі - 50 відсотків, належить відмовити.

Разом з тим, враховуючи правомірні очікування позивача, з метою ефективного захисту його прав та інтересів, згідно ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача застосувати до суден, що заходять до акваторії морського порту «Південний» для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25 знижку зі ставок усіх видів портових зборів не гірше за тих, які застосовуються до інших суб`єктів та суден, що виконують операції в порту «Південний».

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.КАРГО» підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, ч.1 ст.139, ч.9 ст.205, ч.4 ст.229 ст.ст. 241-246, ч.3 ст.291, п.3 розділу VI, п.15.5 ч.1 розділу VII КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.КАРГО» (адреса: вул. Олексія Ставніцера, 60, с. Визирка, Лиманський район, Одеська область, 67543, ) до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адреса: проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01135, ) задовольнити частково.

Визнати протиправними дії державного підприємства Адміністрація морських портів України, що полягають у відмові застосовувати при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25.

Визнати протиправною бездіяльність державного підприємства Адміністрація морських портів України, що полягає у не застосуванні при справлянні портових зборів знижки для суден, що заходять у морський порт Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25.

Зобов`язати Державне підприємство Адміністрація морських портів України застосувати для суден, що заходять до акваторії морського порту Південний для виконання операцій з навантаження-розвантаження навалювальних вантажів біля причалу №25 знижку зі ставок усіх видів портових зборів не гірше за тих, які застосовуються до інших суб`єктів та суден, що виконують операції в порту «Південний».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.КАРГО» судові витрати у розмірі 6306 грн. (шість тисяч триста шість гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк тридцять днів з дня складення повного судового рішення, але не менше ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів