Справа № 360/1288/20
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

про закриття провадження у справi

15 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1288/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу від 31.01.2020 № 478-сг, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області (далі відповідач або ГУ Дежгеокадастру у Луганській області), в обґрунтування якого зазначено наступне.

29 грудня 2019 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області з письмовою заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розтащованої за межами населених пунктів на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області, орієнтовною площею 2,00 га, у власність, для ведення особистого селянського господарства.

До заяви були додані копії паспорта позивача, ідентифікаційного номеру, посвідчення учасника АТО, довідки учасника АТО, графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

31 січня 2020 року відповідачем прийнято наказ № 474-сг «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», згідно якого у задоволенні клопотання позивача відмовлено без зазначення причини такої відмови. В наказі зазначено, що позивачу відмовлено «до моменту здійснення заходів щодо припинення іншого речового права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивач вважає наказ відповідача від 31 січня 2020 року № 474-сг «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» протиправним з огляду на те, що згідно діючого законодавства підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою. Встановлений законодавцем перелік підстав для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідач, на думку позивача, відмовляючи йому у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельних ділянок у власність, не навів жодних обґрунтованих підстав відмови у наданні такого дозволу, передбачених нормами ЗК України.

Відповідачем, як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, зазначено наявність дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки інщій особі. Але за даними Держщеокадарстру на дату подання заяви позивачем та на даний час, вказана земельна ділянка не передану у власність жодній особі.

На підставі викладеного, позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 31 січня 2020 року № 474-сг «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою»;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Луганській області видати ОСОБА_1 наказ про дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними Державного земельного кадастру, враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області, орієнтовною площею 2,00 га, у власність, для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою суду від 31.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу від 31.01.2020 № 478-сг, зобов`язання вчинити певні дії,- залишено без руху.

Ухвалою суду від 15.04.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.05.2020 відмолено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою суду від 26.05.2020 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не прибув, про дату розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Неявка позивача не перешкоджає розгляду справи, а тому в силу частини п`ятої статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних доказів у справі.

Представник відповідача заперечував проти позовних вимог ОСОБА_1 , про що надав відзив на адміністративний позов, відповідно до якого просить суд відмовити у їх задоволенні позовних вимог з огляду на наступне (а.с.30-36).

03.01.2020 на адресу Головного управління від ОСОБА_1 надійшла заява вх. № Т-24/0/36-20 з додатками, згідно якої позивач просив Головне управління надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ріллі орієнтованою площею 2 га у власність, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :18:007:0088 з поділом та зміною виду цільового призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01) для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03).

Головним управлінням по результатам розгляду вказаної заяви було встановлено, що земельна ділянка зазначена в заяві позивача (бажана земельна ділянка), входить до складу земельної ділянки з кадастровим номером :18:007:0088.

В свою чергу, згідно даних Національної кадастрової системи та інформації Відділу у Марківському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області від 16.01.2020 № 0-12-0.20-25/106-20, земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 55,5904 га кадастровий номер :18:007:0088, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області - перебуває в оренді ПП ОСОБА_2 згідно договору оренди землі від 19.04.2006, який зареєстрований в Марківському реєстраційному офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.04.2006 за № 40000079 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.1 1.2017 номер запису про інше речове право 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079).

Крім того, встановлено, що наказом Головного управління від 23.07.2019 року № 1545-сг «Про припинення дії договору оренди землі укладеного з ПП ОСОБА_2 » договір оренди землі від 19.04.2006, який зареєстрований в Марківському реєстраційному офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.04.2006 за № 40000079 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2017 номер запису про інше речове право 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079) припинено у зв 'язку із смертю ОСОБА_2 та відсутністю свідоцтва про право на спадщину щодо успадкування права оренди.

Та в свою чергу, станом на дату розгляду заяви позивача не здійснено державну реєстрацію припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від імені Головного управління на вказану земельну ділянку.

Отже, на думку відповідача, право оренди, яке виникло на підставі договору оренди землі від 19.04.2006, який зареєстрований в Марківському реєстраційному офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.04.2006 за № 40000079 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2017 номер запису про інше речове право 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079) вважається припиненим лише після державної реєстрації припинення такого права відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Зважаючи на викладене, Головним управлінням не можуть вчинятися дії щодо розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером :18:007:0088 до моменту припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що виникло на підставі договору оренди землі від 19.04.2006, який зареєстрований в Марківському реєстраційному офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.04.2006 за № 40000079 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2017 номер запису про інше речове право 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079) або за відсутності погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

Крім того, зазначив, що 24.04.2020 за вих. № 22- 12-0.20-276/106-20 представник Головного управління звернувся до Центру надання адміністративних послуг Марківської районної державної адміністрації Луганської області з метою проведення реєстрації припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 55,5904 га кадастровий номер :18:007:0088, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області.

27.04.2020 вих. № 46 Центром надання адміністративних послуг Марківської районної державної адміністрації Луганської області відмовлено у здійсненні заходів щодо реєстрації припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на вказану земельну ділянку, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити припинення вищезазначеного речового права на нерухоме майно. Та крім того, зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Тобто, Головним управлінням вживаються заходи, щодо припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку кадастровий номер :18:007:0088 та лише після припинення зазначеного права буде можливим розгляд заяви позивача но суті.

На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та здійснити розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку письмового провадження за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , звернувся до ГУ Держгеокадастру у Луганській області із заявою від 29.12.2019 (вх. № Т-24/0/36-20 від 03.01.2020) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ріллі орієнтовною площею 2,00 га, у власність, із земель державної власності сільськогосподарського призначення, що розташовані за межами населених пунктів, на території, яка за даними державного земельного кадастру враховується в Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :18:007:0088, з поділом та зміною виду цільового призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код КВЦПЗ 01.01) для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ 01.03) (а.с.38).

Наказом від 31.01.2020 № 474-сг Головного управління Держгеокадастру у Луганській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою», ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується у Ліснополянській сільській раді Марківського району Луганської області, орієнтовною площею земельної ділянки 2,0000 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, до моменту здійснення заходів щодо припинення іншого речового права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.6, 37).

При цьому, листом відділу у Марківському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області від 16.01.2020 № 0-12-0.20-25/106-20 повідомлено Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, що земельна ділянка, зазначена у заяві позивача, входить до складу земельної ділянки з кадастровим номером :18:007:0088, яка перебуває в оренді ПП ОСОБА_2 згідно з договором оренди землі від 19.04.2006, який зареєстрований у Державному реєстрі земель 19.04.2006 за № 40000079 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2017 номер запису про інше речове майно 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079) (а.с. 43-47).

До матеріалів справи відповідачем надано копії вищевказаних договору оренди землі від 19.04.2006, укладеного між Марківською районною державною адміністрацією Луганської області та ПП ОСОБА_2, та додаткових угод до договору оренди від 19.04.2006 № 40000079 (а.с. 49-54).

Свідоцтвом про смерть від 30.10.2018 серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.56).

Наказом Головного управління від 23.07.2019 № 1545-сг «Про припинення дії договору оренди землі укладеного з ПП ОСОБА_2 » договір оренди землі від 19.04.2006, зареєстрований в Марківському реєстраційному офісі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.04.2006 за № 40000079 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15.11.2017 номер запису про інше речове майно 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079) припинено у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 та відсутністю свідоцтва про право на спадщину щодо успадкування права оренди (а.с. 48).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 208244021, сформованою станом на 05.05.2020, до Реєстру запис про припинення договору оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :18:007:0088 не внесений (а.с.55, 57).

Отже, станом на дату розгляду заяви позивача, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди земельної ділянки від 19.04.2006 року та додаткової угоди від 15.11.2012 року, укладених між Марківською РДА та ОСОБА_2 .

Також судом установлено, що відділом у Марківському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області 24.04.2020 направлено до ЦНАП Марківської РДА пакет документів для проведення реєстрації припинення іншого речового права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку загальною площею 55,5904 га, кадастровий номер :18:007:0088 (а.с.58).

Листом ЦНАП Марківської РДА Луганської області від 27.04.2020 № 46 повідомлено відділ у Марківському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області, що подані документи не дають змоги встановити припинення вищезазначеного речового права на нерухоме майно, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (а.с.59).

Вищеописаними доказами підтверджено, що, як на час розгляду заяви позивача, так і на час розгляду справи судом, земельна ділянка, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення якої просив позивач, входить до земельної ділянки, яка передана в оренду ПП ОСОБА_2 , записи про припинення якої в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (стаття 126 Земельного кодексу України).

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV) право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Частиною першою статті 7 Закону № 161-XIV визначено, що право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону.

Статтею 31 Закону № 161-XIV визначено, що договір оренди землі припиняється в разі, зокрема смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 3 Закону № 1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що як виникнення, так і припинення права оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як вже вище зазначено, право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку зареєстровано у Державному реєстрі земель (запис від 19.04.2006 за № 40000079) та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (15.11.2017 номер запису про інше речове майно 23466831 (зі змінами додаткова угода від 15.11.2012 року до договору оренди землі від 19.04.2006 за № 40000079)).

Запис про припинення права оренди ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку до Реєстру не внесений.

Таким чином, судом установлено, що на час розгляду та вирішення справи право оренди на земельну ділянку кадастровий номер :18:007:0088 зареєстроване за громадянином ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1);

публічно-правовий спір спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2);

суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7).

Згідно з частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

В постанові від 11 жовтня 2016 року у справі № 816/4340/14 за позовом селянського (фермерського) господарства «Надія» (далі - Господарство) до Головного управління Держземагентства у Полтавській області (далі - Держземагентство), третя особа - ОСОБА_1, про визнання дій неправомірними, визнання протиправним та скасування наказу (режим доступу - http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/62126186) колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Аналогічну за змістом правову позицію у подальшому висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17 (http://reestr.court.gov.ua/Review/73770656), від 06.06.2018 у справі № 826/631/15 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/74688067), від 20.09.2018 у справі № 816/389/15-а (http://reyestr.court.gov.ua/Review/76912504).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

У справі, що розглядається, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю рішення відповідача про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, прийнятого з підстави існування іншого речового права на вказану у заяві земельну ділянку.

Тобто, у даному випадку існує спір про право, що у свою чергу свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З огляду на наведене та ураховуючи суть спірних правовідносин, зважаючи, що в цій справі існує спір про право цивільне на земельну ділянку, на яку вже укладено договір оренди землі, а також те, що право оренди зареєстровано за іншою особою, суд дійшов висновку, що зазначений спір має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до положень Закону України "Про судовий збір».

Керуючись статтями 2, 4, 19, 238, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, роз`яснивши позивачеві право звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян