Справа № 580/1672/20
Суддя: Л.В. Трофімова
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

10 червня 2020 року справа № 580/1672/20

м. Черкаси

Суддею Черкаського окружного адміністративного суду Трофімовою Л.В. перевірено матеріали позовної заяви у справі № 580/1672/20

за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, прийнято ухвалу.

14.05.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач 1), ОСОБА_2 (далі - позивач 2), ОСОБА_3 (далі - позивач 3), ОСОБА_4 (далі - позивач 4), ОСОБА_5 (далі - позивач 5), ОСОБА_6 (далі - позивач 6), ОСОБА_7 (далі - позивач 7), ОСОБА_8 (далі - позивач 8), ОСОБА_9 (далі - позивач 9), ОСОБА_10 (далі - позивач 10), ОСОБА_11 (далі - позивач 11), ОСОБА_12 (далі - позивач 12), ОСОБА_13 (далі - позивач 13), ОСОБА_14 (далі - позивач 14), ОСОБА_15 (далі - позивач 15), ОСОБА_16 (далі - позивач 16), ОСОБА_17 (далі - позивач 16), ОСОБА_18 (далі - позивач 18), ОСОБА_19 (далі - позивач 19), ОСОБА_20 (далі - позивач 20), звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, просять:

- визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо здійснення відшкодування коштів за вкладами та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачам - вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» позивачам.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 19.05.2020 (суддя Рідзель О.А.) позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до Черкаського окружного адміністративного суду: оригіналу документа про сплату судового збору кожним позивачем в сумі 840,80 грн або документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Розпорядженням керівника апарату Черкаського окружного адміністративного суду від 09.06.2020 № 105 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 580/1672/20 у зв`язку з загрозою порушення строку визначеного частиною 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (закінчується 15.06.2020) через відпустку судді Рідзеля О.А. з 09.06.2020 до 22.06.2020. За результатами повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Л.В. Трофімовій.

09.06.2020 до суду надійшли документи у порядку усунення недоліків з квитанціями від 03.06.2020 про сплату кожним із позивачів судового збору у сумі 840,80 грн.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом. Вивчивши матеріали позовної заяви, варто зазначити, що вона не відповідає вимогам статті 160, статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому повинна бути залишена без руху для усунення недоліків, з огляду на таке.

Згідно пункту 2 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначається: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. Відповідно до частини 6 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника. У позовній заяві, що підписана представником позивачів за ордерами, не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серія паспорта представника позивачів.

Відповідно до частини 1 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Позивачем не надано до копії позовної заяви для відповідача додатків до позовної заяви, зокрема копій: ордерів про надання правової допомоги; свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю; паспортів позивачів; карток платників податків позивачів.

Згідно частини 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 у справі № 810/4648/18 адміністративний позов задоволено: визнано протиправним та скасовано наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича «Про визнання правочинів (договорів) нікчемними» від 09.09.2015 №11 в частині визнання нікчемними транзакцій та правочинів (договорів) та обмеження проведення банківських операцій за рахунками згідно переліку, що доданий до наказу; визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича щодо не включення інформації про позивачів 1-20 до переліку вкладників ПАТ «КБ «Стандарт», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Стандарт» Грицака Ігоря Юліановича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивачів 1-20.

У позові позивачами 1-20 зазначено, що рішення суду від 31.01.2019 у справі № 810/4648/18 було виконано, проте не зазначено коли, ким і у який спосіб щодо змісту і наслідків оскаржуваного наказу для кожного із позивачів. У позові не йдеться про наявність прізвищ і суми щодо кожного із позивачів у реєстрі вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування та /або відмови у здійсненні такого відшкодування у зв`язку із виконанням рішень суду за рішеннями, що набрали законної сили та/або зміни порядку/способу виконання за такими рішеннями.

Суд зазначає, що до матеріалів позовної заяви не надано рішення Київського окружного адміністративного суду від 31.01.2019 у справі № 810/4648/18 з відміткою про набрання законної сили та не надано доказів виконання зазначеного рішення у добровільному/примусовому порядку.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Правова аксіома «placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae» розуміється так, що «у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед вимогливим розумінням права». Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вирішеної справи. Цей принцип розуміється у тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (рішення у справі Рябих проти Росії, № 52854/99, п.52; у справі Brumarescu проти Румунії, № 28342/95, п. 61).

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Позовна вимога сфомульована так «визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо здійснення відшкодування коштів за вкладами», тобто йдеться про суперечність змісту вимоги щодо здійснення відшкодування і обрання способу захисту у контексті порушеного права кожному із позивачів, яке не вбачається і не обґрунтовано як бездіяльність відповідача.

У цьому позові не обґрунтовано протиправної бездіяльності відповідача щодо множинності аспектів «здійснення відшкодування коштів за вкладами та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачам - вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» і необмеженого кола позивачів, невизначеної суми як вимоги майнового характеру, періоду у контексті надання доказів про включення позивачів 1-20 та/або до реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування, що є об`єктом судового контролю за виконанням рішення суду у іншій справі № 810/4648/18.

«Судовий контроль за виконанням судового рішення полягає у перевірці судом належного, точного та своєчасного виконання судового рішення у спосіб отримання звіту про таке виконання або спонукання до виконання судового рішення через визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі; наявність судового контролю за виконанням судового рішення передбачає безпосереднє виконання останнього та виключає можливості подання окремого позову, предметом якого є протиправні дії або бездіяльність суб`єкта, який має виконати таке рішення» [Берназюк Я. Процесуальні засоби забезпечення реалізації конституційної гарантії обов`язковості судового рішення в адміністративному судочинстві / https://sud.ua/ru/news/blog/166108-protsesualni-zasobi-zabezpechennya-realizatsiyi-konstitutsiynoyi-garantiyi-obovyazkovosti-sudovogo-rishennya-v-administrativnomu-sudochinstvi].

Судовий контроль за рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб становить основний зміст діяльності адміністративної юстиції.

Стосовно сутності судового контролю у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 295/13613/16-а зазначено, що статтями 382- 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду. Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання нового позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому в Кодексі адміністративного судочинства України, що не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Верховний Суд дійшов висновку, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються. Подібний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 17.01.2018 у справі № 819/1430/17, від 12.11.2018 у справі № 806/3099/17 та від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а.

Позивачі у позовній заяві просять визнати протиправною бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо здійснення відшкодування коштів за вкладами та зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснити відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб позивачам - вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Стандарт», проте не враховують правові висновки Верховного Суду про роз`єднання однорідних позовних вимог. В ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28.07.2015 у справі № 800/238/15 (ЄДРСР 47913620) зазначено, що декілька однорідних вимог можуть бути об`єднані в одному поданні і розглянуті судом в одному провадженні у тому разі, якщо це не призводить до сповільнення вирішення справи.

14.08.2019 Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 9901/430/19, провадження № 11-815ав19 (ЄДРСР 83642878) досліджувала процесуальне питання: роз`єднання позовних вимог, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження - роз`єднання може мати місце лише у тому випадку, якщо кожна з виділених вимог може бути предметом розгляду у тому суді, який роз`єднав позовні вимоги.

Відповідно до пунктів 4, 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві має бути зазначений зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а у разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частини 1, 2 статті 55 Конституції України та статтей 2, 6 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі Delcourt проти Бельгії від 17.01.1970, № 2689/65, зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

У обґрунтування позовних вимог зазначено про лист відповідача від 08.01.2020 № 27-245/20, де повідомлено, що 16.05.2019 до ЄДР внесено запис про припинення ПАТ КБ «Стандарт», тому ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим, повноваження Фонду, як ліквідатора ПАТ КБ «Стандарт» припинено.

У позовній заяві не зазначено, яке право кожного із позивачів і у якій сумі, за який період «порушено» з огляду на наявність якого характеру спірних правовідносин (цивільно-правового чи публічно-правового) відповідачем з огляду на критерії частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та у контексті наявності загальнодоступної інформації - рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.04.2020 у справі № 640/15945/19 (ЄДРСР 88670211) за позовом Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до державного реєстратора Лінцової Вєроніки Юріївни КП «Центр правової допомоги та реєстрації» про відміну державної реєстрації припинення юридичної особи, відповідно до якого відмінено державну реєстрацію припинення юридичної особи ПАТ «Комерційний банк «Стандарт» () (запис від 16.05.2019 №2025385).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 639/5960/17 (ЄДРСР 79958153) зазначено, що спір стосовно права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Розгляд вимог про стягнення з Фонду інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних і пені у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожен день прострочення повернення вкладу не належить до юрисдикції адміністративного суду (див. також пункти 47-49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 559/1777/15-ц). Враховуючи запровадження Фондом з 23.05.2016 тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» і початок процедури його виведення з ринку, питання щодо стягнення на користь фізичної особи інфляційних втрат, трьох процентів річних і пені має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Частиною 2 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Відповідно до частини 3 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Згідно частини 6 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. У зв`язку із цим, кожним із позивачів окремо не зазначено про тотожність сум, періоду, строків звернення до відповідача про відшкодування коштів за вкладами у контексті роз`єднання вимог щодо змісту порушеного права.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суд, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статті 160, статті 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 2, 6-16, 19, 121, 160, 161, 169, 241, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, залишити без руху.

Позивачем вказані недоліки можуть бути усунуті шляхом надання:

- нової редакції позовної заяви із зазначенням: реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номеру і серії паспорта представника позивачів; обґрунтування порушеного відповідачем права позивачів з огляду на критерії частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України;

- копій документів, доданих до позовної заяви для відповідача;

- доказів на підтвердження обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Надати позивачеві для усунення вказаних вище недоліків позовної заяви п`ять днів з моменту отримання копії даної ухвали.

У разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде повернута позивачеві.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Суддя Л.В. Трофімова