Справа № 520/5024/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р. № 520/5024/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії та бездіяльність Департаменту захисту економіки Національної поліції України щодо невиплати на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 3 доби відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році в день звільнення з посади 14.02.2018;

- зобов`язати Департамент захисту економіки Національної поліції України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 3 доби відпустки за фактично відпрацьований час у 2015 році;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою справи до розгляду в суді, у розмірі 3200 грн;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Ак. Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в загальному розмірі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 14.09.2000 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ. Наказом ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 №607 о/с позивача звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за п. 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації), згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ Української РСР від 29.07.1991 №114. З 07 листопада 2015 наказом голови Національної поліції України №187 о/с від 13.11.2015 позивача прийнято на службу в управління захисту економіки в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України на посаду заступника начальника відділу, та присвоєно спеціальне звання "майор поліції". Наказом Голови начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції № 264 о/с від 28.10.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.10.2016. Згодом, 12.04.2017 Харківським окружним адміністративним судом позивача поновлено на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України. На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/6152/16 від 12.04.2017 ДЗЕ Національної поліції України поновлено позивача на посаді заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України на підставі наказу від 17.05.2017 № 163 о/с. В подальшому з 01.07.2017 по 14.02.2018 позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у кредитно - фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України. Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 14.02.2018 № 29 о/с позивач був звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у кредитно - фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності УЗЕ в Харківській області та переведений для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області. В порушення вимогам ст. 116 КЗпП ГУНП в Харківській області не здійснило нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 в день звільнення 18.10.2016 всіх сум, що належать йому до виплати. З метою з`ясування нарахувань та виплат, які передбачені наказом №260, позивач звернувся до відповідача з проханням надати інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 щомісячно за весь час проходження служби в УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України. Листом від 26.07.2019 № 96 зі Департамент захисту економіки Національної поліції України надав позивачу інформацію про його грошове забезпечення за період із листопада 2015 року по квітень 2019 року. При з`ясувань обставин викладених у листах відповідача від 26.07.2019 № 96зі та від 03.10.2019 № 146 аз, 147 аз, 148 аз, 149 аз, 150 аз, 151 аз, 152 аз, 153 аз, 154 аз, 155 аз, 156 аз, 161 аз встановив відсутність нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані 3 доби відпустки за 2015 рік, відтак грошової компенсації за 3 доби за фактично відпрацьований час у 2015 році ДЗЕ НП України не здійснювало. Вважаючи дії Департаменту захисту економіки Національної поліції України протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачам надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачам, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позов, відповідно до якого Департамент захисту економіки Національної поліції України в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що право на використання поліцейськими відпусток частинами за їхнім бажанням, закріплене змістом ч. 6 ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" при цьому одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Приписами частини сьомої та абзацу другого частини одинадцятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію", встановлено, що чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року. Проте, за бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік. Згідно з довідкою відділу кадрового забезпечення від 06.05.2020 позивач у 2015 році мав право на 02 доби щорічної основної оплачуваної відпустки та 01 добу додаткової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час. В період проходження служби з 07.11.2015 по 14.02.2018 позивач не звертався з рапортом щодо надання йому відпустки у кількості 3 доби за фактично відпрацьований час у 2015 році. Отже, ОСОБА_1 за час служби в Департаменті не використано відпустку у кількості 3 доби за фактично відпрацьований час у 2015 році. Отже, в році звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на чергову оплачувану відпустку чи її частину, що не була використана тільки в попередньому році. Однак, право на отримання грошової компенсації за час невикористаної оплачуваної відпустки за рік, що передує року звільнення, спеціальним законодавством в частині реалізації права на відпочинок не передбачається.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що з 14.09.2000 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом ГУМВС України в Харківській області від 06.11.2015 №607 о/с позивача звільнено з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за п. 64 "з" (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації), згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою КМ Української РСР від 29.07.1991 №114.

З 07 листопада 2015 наказом голови Національної поліції України №187 о/с від 13.11.2015 позивача прийнято на службу в управління захисту економіки в Харківській області ДЗЕ Національної поліції України на посаду заступника начальника відділу, та присвоєно спеціальне звання "майор поліції".

Наказом Голови начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції № 264 о/с від 28.10.2016 позивача звільнено зі служби в поліції за п.5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" з 31.10.2016.

Згодом, 12.04.2017 Харківським окружним адміністративним судом позивача поновлено на службі в Національній поліції України на посаді заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України.

На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/6152/16 від 12.04.2017 ДЗЕ Національної поліції України поновлено позивача на посаді заступника начальника відділу УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України на підставі наказу від 17.05.2017 № 163 о/с.

В подальшому з 01.07.2017 по 14.02.2018 позивач проходив службу на посаді старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у кредитно - фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України.

Наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 14.02.2018 № 29 о/с позивач був звільнений з посади старшого оперуповноваженого відділу протидії злочинам у кредитно - фінансовій, банківській сферах та зовнішньоекономічній діяльності УЗЕ в Харківській області та переведений для подальшого проходження служби до ГУНП в Харківській області.

З адміністративного позову встановлено, що позивач з метою з`ясування нарахувань та виплат, які передбачені наказом №260, звернувся до відповідача з проханням надати інформацію про грошове забезпечення ОСОБА_1 щомісячно за весь час проходження служби в УЗЕ в Харківській області ДЗЕ НП України.

Листом від 26.07.2019 № 96 зі Департамент захисту економіки Національної поліції України надав позивачу інформацію про його грошове забезпечення за період із листопада 2015 року по квітень 2019 року.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію".

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про Національну поліцію" проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Частиною першою статті 92 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

Згідно з частинами п`ятою - сьомою статті 93 Закону України "Про Національну поліцію", відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частиною першою статті 24 Закону України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 06.04.2016 № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799 (далі - Порядок №260) за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Нормами Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №260 не врегульовано питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки.

Отже, при вирішенні питання щодо стягнення компенсації за невикористану частину відпустки за 2015 рік підлягають застосуванню загальні норми трудового законодавства, а саме норми Кодексу законів про працю України, Закону України "Про відпустки".

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до частини 1статті 83 КЗпП України, частини 1статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі статті 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 визначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 6 березня 2018 року по справі № 804/3722/17.

Враховуючи те, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю, а питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу ОВС та Національної поліції України, зокрема, затримку виплати грошового забезпечення при звільненні, не врегульовані положеннями спеціального законодавства, до даних правовідносин, необхідно застосовувати положення КЗпП України, які регламентують порядок стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Так, відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки зазначені в статті цього Кодексу.

Статтею 116 Кодексу законів про працю встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення

Між тим, з матеріалів поданого позову та доводів зазначених у ньому, судом встановлено, що позивача наказом заступника Голови начальника Департаменту захисту економіки Національної поліції України по особовому складу від 14.02.2018, відповідно до ст. 65 Закону України "Про Національну поліцію" переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Системно аналізуючи вищевказані приписи норм права, які регулюють правовідносини, що склались між учасниками процесу, суд доходить висновку, що визначальною обставиною для нарахування позивачу грошової компенсації за дні не використаної відпустки є факт звільнення.

Тобто, суд зауважує, що лише під час звільнення зі служби, позивач набуває право на грошову компенсацію за невикористані дні відпуски.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, позивачем не надано до суду доказів того, що він був звільнений зі служби в органах поліції, а Департамент захисту економіки Національної поліції є останнім місцем проходження військової служби.

Між тим, суд зауважує, що переведення позивача на службу до іншого підрозділу Національної поліції України не позбавляє його права скористатись частиною не використаної відпуски за новим місцем роботи.

Суд вважає за необхідне зазначити, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд вважає, що позивачем під час розгляду справи, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Оскільки судовим розглядом не встановлено факту недодержання суб`єктом владних повноважень процедури реалізації управлінської функції, а також не виявлено факту порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача у сфері публічно-правових відносин, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд доходить висновку, що позовні ОСОБА_1 є безпідставними та нормативно необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу, пов`язану з підготовкою справи до розгляду в суді, у розмірі 1600 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ), суд зазначає, що з огляду на невстановлений судом факт порушень прав позивача, беручи до уваги, що заявлений позов є необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає, то і підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту захисту економіки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних