Справа № 480/116/20
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 червня 2020 р. Справа № 480/116/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про зобов`язання вчинити дії та стягнення середнього заробітку,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Сумської області, в якому просив зобов`язати Прокуратуру Сумської області видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку та провести повний розрахунок зі звільненим, а також у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 367707,72 грн. та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.
Ухвалою суду зазначений позов був залишений без руху, оскільки поданий з порушенням ст.161 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 202, т.1).
На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, позивачем було подано позов з уточненими позовними вимогами, в якому позивач зазначив, що відмовляється від позовних вимог щодо зобов`язання відповідача видати ОСОБА_1 належно оформлену трудову книжку та щодо стягнення моральної шкоди.
З урахуванням уточнення позовних вимог (а.с. 206 213, т.1), позивач просить зобов`язати Прокуратуру Сумської області провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 , а також у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 367707,72 грн.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у день звільнення 02.10.2015 року Прокуратурою Сумської області не видано ОСОБА_1 копії наказу про звільнення з посади, а також не видано належно оформлену трудову книжку. До цього часу копія наказу про звільнення не вручена і не видано належно оформлену трудову книжку.
Також позивач стверджує, що на день звільнення 02.10.2015 року Прокуратурою Сумської області не проведено повного розрахунку зі звільненим, адже не виплачено всіх належних йому сум.
Ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити в спрощеному провадженні без виклику сторін.
Представником відповідача надано суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує з огляду на таке.
Відповідач зазначає, що питання щодо проведення остаточного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні з роботи за наказом від 02.10.2015 були предметом судового розгляду у справі №818/1551/17 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури області про стягнення коштів, де судом вже надана оцінка позовним вимогам ОСОБА_1 в частині проведення із ним повного розрахунку при звільненні 02.10.2015 з посади та з органів прокуратури області у відповідності до вимог ст.ст. 116, 117 КЗпП України.
Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки відповідач зазначає, що 15.10.2015 ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду із позовом до прокуратури області про скасування наказу про звільнення (від 02.10.2015 №746к), поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За наслідками розгляду справи, останньою постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 та постановою Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №818/3584/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. Судами трьох інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з лютого 2015 року по жовтень 2015 року ухилявся та не бажав отримувати будь-яку кореспонденцію (листи, звернення, попередження) з органів прокуратури, уникав телефонних розмов із роботодавцем.
У зв`язку з відсутністю на робочому місці ОСОБА_1 в день звільнення, в цей же день, на його адресу, рекомендованим листом надіслано поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання письмової згоди на пересилання її поштою. В подальшому листи з вказаного питання неодноразово надсилались прокуратурою області на адресу позивача. Проте Огієнко ОСОБА_2 ., отримуючи за вищевказаними адресами від працівників поштової служби повідомлення про надходження на його адреси рекомендованих листів від прокуратури області та необхідність їх забрати на почтових відділеннях, упродовж декількох місяців їх зберігання не вжив жодних заходів до їх отримання. Внаслідок цього всі вищезазначені листи повертались до прокуратури області з відмітками працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Також разом з відзивом відповідачем подано до суду клопотання про закриття провадження у справі щодо позовних вимог про проведення остаточного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні з роботи за наказом від 02.10.2015.
Ухвалою суду в задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, позивач працював в органах Прокуратури Сумської області та 27.08.2012 року був звільнений з органів прокуратури та з посади старшого слідчого прокуратури Сумського району. Зазначений наказ був оскаржений Огієнком І.В. в судовому порядку та постановою Сумського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2014 року у справі № 1870/8103/12 визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Сумської області № 1125к від 27.08.2012 року та поновлено ОСОБА_1 в органах прокуратури Сумської області на посаді старшого слідчого прокуратури Сумського району (а.с. 21, т.1).
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2015 року залишено в силі зазначене рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо поновлення на посаді (а.с.37 39, т.1).
На виконання зазначених судових рішень прокуратурою Сумської області видано наказ від 24.02.2015 року про поновлення ОСОБА_1 у органах прокуратури Сумської області.
В подальшому наказом прокурора Сумської області №746к від 02.10.2015 на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з займаної посади та з органів прокуратури за невиконання службових обов`язків та прогули без поважних причин. Із зазначеним наказом ОСОБА_1 не погодився та оскаржив його до суду, справа неодноразово розглядалася судами та останньою постановою Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 та постановою Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №818/3584/15 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 122 127, 148 153, 191 198, т.1).
Позивач стверджує, що за весь час судового розгляду по справі №818/3584/15 прокуратура Сумської області не виконала обов`язки по поверненню йому трудової книжки.
Суд зазначає, що за приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка працівника є основним документом, який засвідчує досвід роботи на тій чи іншій посаді та підтверджує загальний стаж роботи для пенсійного забезпечення, та документально підтверджує досвід та кваліфікацію працівника.
Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.
Порядок заповнення трудових книжок, вкладишів до них, видачі трудової книжки у разі звільнення, чи дубліката трудової книжки, умови зберігання та обліку трудових книжок встановлені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Інструкція), відповідно до п. 1.1 якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Згідно з п. 2.3 Інструкції, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до п.4.1. Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.
Положеннями п. 4.2 Інструкції визначено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю на робочому місці ОСОБА_1 в день звільнення 02.10.2015, у відповідності до п. 4.2 Інструкції № 58, в цей же день, за №11- 4766вих-15 на його адресу, яку позивач зазначає у своїх зверненнях та позовних заявах до суду - АДРЕСА_1 . Суми, а також на адресу с АДРЕСА_2 рекомендованим листом надіслано поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки або надання письмової згоди на пересилання її поштою (а.с. 34 37, т.2).
Також в подальшому відповідачем неодноразово надсилалися на зазначені адреси позивача листи із вказаного питання, а саме: від 13.10.2015 №11-4803вих-15, від 03.11.2015 №11- 5105вих-15, від 21.12.2015 №11-5345вих-15, від 01.09.2016 №11-782 вих- 16, від 15.01.2019 №11-51вих-19, від 04.02.2019 №11-117вих-19, від 28.12.2019 № 18-874вих-19, від 12.02.2020 № 11-119вих-20 (а.с. 38 62, т.2).
Перелічені вище листи, що направлялися відповідачем рекомендованими поштовими відправленнями були повернуті до прокуратури області з відмітками працівника поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
З постанови Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі №818/3584/15 за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Сумської області про визнання протиправним та скасувати наказу № 746к від 02.10.2015 року про звільнення із займаної посади та з органів прокуратури, суд вбачає, що під час розгляду справи судом було допитано свідка ОСОБА_3 , яка пояснила, що вона працювала листоношею в Недригайлівському районі Сумської області і в її обов`язки входило доставка кореспонденції в село Перетічки цього району. Зазначений свідок підтвердила випадки коли ОСОБА_1 відмовлявся отримувати від неї поштові відправлення з прокуратури Сумської області (а.с. 125, т.1).
Також відповідачем надано суду Акт про відмову в отриманні трудової книжки від 21.01.2019, в якому зазначено, що 21.01.2019, приблизно о 15 год 40 хв в приймальні громадян кабінеті №108, ОСОБА_1 в присутності працівників прокуратури області було запропоновано отримати трудову книжку, але від вказаної пропозиції він категорично відмовився та залишив адміністративну будівлю прокуратури області (а.с. 63, т.2).
Крім того, суд зазначає, що в зверненнях позивача до прокуратури Сумської області, доданих до позову, відсутня згода ОСОБА_1 на пересилання трудової книжки поштою. За відсутності заяви позивача зі згодою на пересилання трудової книжки поштовим відправленням, прокуратура області була позбавлена можливості надіслати останню поштою, оскільки згідно п. 4.2 Інструкції пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.
Ураховуючи викладене, суд погоджується із твердженням відповідача, що прокуратурою Сумської області вживались вичерпні заходи для вручення ОСОБА_1 трудової книжки. Отже суд доходить висновку про відсутність вини прокуратури Сумської області у невидачі трудової книжки позивачу, як в день звільнення так і на час розгляду справи.
При цьому, приписи ч. 5 ст. 235 КЗпП України передбачають відповідальність роботодавця у вигляді виплати середнього заробітку працівникові лише у випадку наявності вини власника або уповноваженого ним органу у затримці видачі трудової книжки.
Враховуючи те, що судом встановлено відсутність вини прокуратури Сумської області у затримці видачі трудової книжки ОСОБА_1 , позовні вимоги щодо стягнення на його користь середнього заробітку з цих підстав є необгрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.
З позову суд вбачає, що вказані вимоги позивач обґрунтовує лише тим, що «на день звільнення 02.10.2015 року відповідачем не проведено повного розрахунку зі звільненим, адже даний факт підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з прокуратури Сумської області компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 року по 23.02.2015 року у сумі 5 975 грн. 47 коп.»
З метою з`ясування змісту і обсягу позовних вимог, судом неодноразово направлялися позивачу запити щодо надання пояснень які саме суми коштів та за які періоди ОСОБА_1 вважає невиплаченими йому при звільненні 02.10.2015 (а.с. 73 75, 80-81, 88-93, т.2).
На вказані запити суду позивачем було надано пояснення, які містили ті ж самі обгрунтування, що і позов, а саме лише твердження, що факт не проведення повного розрахунку зі звільненим підтверджується рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 з прокуратури Сумської області компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 року по 23.02.2015 року у сумі 5 975 грн. 47 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Позивач стверджує, що прокуратура Сумської області не нарахувала та не виплатила в добровільному порядку зазначені суми, а лише здійснила перерахування коштів багато пізніше в примусовому порядку (а.с. 85 86, т.2).
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018, по справі №818/1551/17 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено частково: стягнуто з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 з відрахуванням необхідних податків і зборів компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за час вимушеного прогулу з 28.08.2012 по 23.02.2015 у сумі 5975 грн. 47 коп.; стягнуто з Прокуратури Сумської області на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 164 171, т.1).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 179 183, т.1).

Ухвалою Верховного суду від 16.11.2018 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 02.10.2018 по справі №818/1551/17 (а.с. 184 185, т.1).

З матеріалів справи суд вбачає, що рішення суду у справі № 818/1551/17 щодо стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у сумі 5975 грн. 47 коп. та моральної шкоди 2000 грн. виконано Прокуратурою Сумської області у повному обсязі.

Так на користь ОСОБА_1 24.10.2018 платіжними дорученнями №№ 1635, 1636, 1638, 1639 сплачено кошти на виконання рішення суду у справі №818/1551/17 у загальному розмірі 7975,47 грн., з них на його особистий картковий рахунок кошти у сумі 6810,26 грн., решта суми перерахована на відповідні податки та збори, а саме: 1075,58 грн. податок на доходи найманих працівників - 18%; 89,63 грн. військовий збір - 1,5%; а також 1314,60 грн. ЄСВ - 22% (а.с. 69 71,т.2).

Про проведення вищевказаних перерахувань ОСОБА_1 було проінформовано листом від 26.10.2018 №18-547вих18 (а.с. 68, т.2).

Таким чином, твердження позивача щодо не проведення з ним повного розрахунку внаслідок невиконання рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2018 року по справі №818/1551/17, суд вважає безпідставним, оскільки воно спростовується матеріалами справи.

Крім того, в постанові Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі №818/3584/15 судом встановлено, що наказом прокуратура Сумської області № 746к від 02.10.2015 року позивача звільнено із займаної посади та з органів прокуратури "за не виконання службових обов`язків та прогули без поважних причин" і на підставі цього наказу у трудовій книжці ОСОБА_1 зроблено запис № 20 "звільнений з посади старшого слідчого прокуратури Сумського району за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП. В тексті наказу № 746к від 02.10.2015 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" зазначено, що будучи поновленим на посаді за рішенням суду наказом прокурора Сумської області № 183к від 24.02.2015 старший слідчий прокуратури Сумського району ОСОБА_1 протягом тривалого часу (з 24.02.2015 по 02.10.2015) не з`являвся на робочому місці і не приступив до виконання службових обов`язків. Службової перевіркою за фактом тривалої відсутності ОСОБА_1 на роботі не встановлено поважних причин його невиходу на роботу протягом всього часу відсутності та підтверджено факт вчинення ОСОБА_1 прогулу. Під час розгляду справи №818/3584/15 судом також встановлено, що позивач тільки один раз - 27.04.2015, приходив до прокуратури Сумського району (де згідно наказу № 183к від 24.02.2015 він був поновлений на посаді старшого слідчого) і то вже після закінчення робочого часу згідно з Правилами трудового розпорядку цієї прокуратури та не з метою приступити до роботи. В судовому засіданні достовірно встановлено, що починаючи з 30 березня 2015 року, отримавши копії постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, ОСОБА_1 достовірно знав про поновлення його на раніше займаній посаді наказом прокурора Сумської області № 183к. Належних і безспірних доказів повідомлення ОСОБА_1 раніше 30.03.2015 про поновлення його на посаді в судовому засіданні надано не було. Однак починаючи з 30.03.2015 року невихід позивача на роботу не підтверджений жодною поважною причиною (а.с. 122 127, т.1).

Частиною 4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд зазначає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2016 по справі №818/3584/15 набрала законної сили, оскільки залишена без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2018 та постановою Верховного Суду від 03.10.2019.

Отже судом у справі №818/3584/15 встановлено, факт відсутності на роботі ОСОБА_1 з часу поновлення на посаді з 24.02.2015 по 02.10.2015, тому він і був звільнений за прогули без поважних причин. Відтак суд погоджується із твердженням відповідача про відсутність підстав для здійснення на час звільнення 02.10.2015 будь-яких розрахунків та виплат із позивачем, у зв`язку з тим, що за час прогулу йому не нараховувалась заробітна плата та інші виплати.

Таким чином, враховуючи викладене вище суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 є також безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Прокуратури Сумської області про зобов`язання Прокуратури Сумської області провести повний розрахунок зі звільненим з роботи 02.10.2015 року ОСОБА_1 , а також у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 367707,72 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.О. Павлічек