Справа № 580/3426/19
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3426/19 Суддя (судді) першої інстанції: С.М. Гарань
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді: Чаку Є.В.

суддів: Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря: Муханькової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом державного підприємства "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" до Головного управління державної податкової служби у Черкаській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" (далі - позивач, ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області") звернулося до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління державної податкової служби у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ДФС у Черкаській області № 136 від 14.08.2019 року про відмову у включенні ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" до реєстру неприбуткових установ та організацій; зобов`язання відповідача включити державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 року.

Черкаський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 28 січня 2020 року позов задовольнив.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати останнє та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, зазначене рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що позивач не є неприбутковою організацією, оскільки за організаційно-правовою формою та метою воно створено для виконання державних замовлень, ефективного управління державним майном з ціллю отримання прибутку та відповідно, не може мати статус неприбуткової організації. Крім того, апелянт послався на результати проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" під час якої було встановлено, що позивачем протягом 2018-2019 років були здійснені господарські операції по наданню послуг технічного нагляду, які викликали в структурі активів та зобов`язань зміни, а саме підприємство отримало кошти на загальну суму 7174021,78 грн. (оплата за надані послуги в процесі провадження певної діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Клопотань про відкладення розгляду справи на іншу дату чи про розгляд справи за участі представників сторін до суду не надходило.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" є юридичною особою публічного права, що створене відповідно до розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 23.02.2018 року № 76 та затверджено статут підприємства.

Відповідно до п. 6 Статуту ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" є неприбутковим підприємством.

08 серпня 2018 року позивачем було подано реєстраційну заяву форми 1-РН та копії установчих документів для включення підприємства до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до п.133.4 ст. 133 ПК України та постанови Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 року «Про затвердження Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру» до Головного управління ДФС у Черкаській області.

Рішенням від 14.08.2019 року № 136 відповідач відмовив у включенні позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Підставою відмови зазначено: невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам установленим пунктом 133.4 ст. 133 ПК України.

Позивач, не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з вказаним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно ч.2 ст.19 конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пп.14.1.121 п.14.1 ст.14 ПК України неприбуткові підприємства, установи та організації - це неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до п.133.4 ст.133 ПК України.

Підпунктом 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК України встановлено, що неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі - неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам: - утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; - установчі документи якої містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених пп. 133.4.2 п. 133.4 ст. 133 Кодексу; - установчі документи якої передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення); - внесена контролюючим органом до Реєстру.

Згідно п.п. 6, 7 Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016 р. №440, контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру на підставі поданих документів в разі, коли організація відповідає вимогам, встановленим пп.133.4.1 п.133.4 ст.133 ПК України.

Для включення до реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон), а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом. Неприбуткові організації, що діють на підставі установчих документів організації вищого рівня, відповідно до закону подають разом із реєстраційною заявою за формою 1-РН згідно з додатком 1 засвідчену підписом керівника або представника такої організації та скріплену печаткою (за наявності) копію документа, який підтверджує включення до організації вищого рівня та надає право діяти на підставі установчих документів такої організації вищого рівня.

Відповідно до п.8 Порядку за результатами розгляду реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, протягом 14 календарних днів з дня їх отримання контролюючим органом приймається рішення про: включення, повторне включення, відмову у включенні (повторному включенні) неприбуткової організації до Реєстру; виключення неприбуткової організації з Реєстру; зміну ознаки неприбутковості.

Рішення за формою згідно з додатком 2 готується у двох примірниках - перший надається неприбутковій установі або організації, а другий залишається в органі державної податкової служби.

З матеріалів справи встановлено, що підставою прийняття оскаржуваного рішення про відмову у включенні позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій є невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам установленим п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач зазначив, що редакція п. 4 Статуту підприємства не відповідає вимогам п. 133.4 ст. 133 Податкового кодексу України, а саме у Статуті не зазначено на підставі якого закону буде утворена неприбуткова організація та відбудеться регулювання її діяльності (некомерційної/некомерційної господарської діяльності).

Згідно із затвердженим у встановленому законом порядку розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 23.02.2018 року № 76 Статутом ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" позивач є юридичною особою публічного права (пункт 1) та неприбутковою організацією. Отримані доходи (прибутки) або їх частини не можуть бути розподілені серед засновників (учасників, членів), працівників ( крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних із ними осіб. Доходи (прибутки) підприємства використовуються виключно на фінансування видатків на утримання та розвиток підприємства, реалізацію мети (цілей, завдань) і напрямків діяльності, визначених у Статуті (пункт 6). Підприємство є одержувачем бюджетних коштів, що спрямовуються на фінансове забезпечення будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування місцевого значення, вулиць і доріг комунальної власності у населених пунктах та дорожньої інфраструктури в межах Черкаської області (пункт 8).

Пунктом 4 Статуту передбачено, що позивач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства інфраструктури України, Державного агентства автомобільних доріг України, розпорядженнями органу управління майном, рішеннями Черкаської обласної ради, а також цим статутом.

Зміст наведених пунктів статуту ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" відповідає критеріям визначення неприбуткових підприємств, встановленим абзацами 3-4 підпункту 133.4.1 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, для отримання статусу неприбутковості.

Згідно підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема, можуть бути віднесені інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.

Колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не містить застережень щодо організаційно-правової форми та видів діяльності, які може здійснювати неприбуткова організація як критерій отримання статусу неприбутковості, а тому позивач у організаційно-правовій формі "державне підприємство", при дотриманні вимог щодо змісту установчих документів, має право на отримання відповідного податкового статусу.

Враховуючи викладені обставини колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів відповідача про відмову у включенні в Реєстр неприбуткових організацій з підстав невідповідності організаційно-правової форми підприємства, що відображена у рішенні № 136 від 14.08.2019 року.

Доводи відповідача про те, що позивач не є неприбутковим підприємством у розумінні п.п 133,4.1 п. 133.4. ст. 133 Податкового кодексу України, оскільки "державне підприємство" створюється з метою ефективного управління державним майном з ціллю отримання прибутку та, відповідно не може мати статус неприбуткової організації, а також про те, що та відповідно до вимог ст. ст. 73-75 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління та діють як державні комерційні підприємства (код ОПФ - 140), суд першої інстанції правильно визнав необґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 52 Господарського кодексу України визначено, що некомерційне господарювання - це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.

В той час, за приписами підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 Податкового кодексу України доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що за визначенням Податкового кодексу України неприбуткова організація може отримувати прибутки, які використовуються виключно на певні цілі, визначені законом, при цьому Господарським судом України некомерційне господарювання визначено як таке, що не має на меті одержання прибутку.

Частина перша статті 62 Господарського кодексу України визначає підприємство як самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Частиною другою зазначеної норми передбачено, що підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.

Згідно статті 73 Господарського кодексу України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.

Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання чи оперативного управління (ст. 74 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Пунктом 3.1 статті 3 Податкового кодексу України передбачено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Отже, Податковий кодекс є спеціальним законодавчим актом у сфері правовідносин, що виникають з питань оподаткування.

З ст.5 Податкового кодексу України зазначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.

Включення позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій є відносинами з питань оподаткування, а тому до них застосовуються поняття, терміни, правила та положення Податкового кодексу України.

З огляду на викладене при вирішенні питання щодо включення позивача до вказаного Реєстру, застосовується критерій визначення неприбуткового підприємства, встановлений пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, а не положення Господарського кодексу України.

Слід зауважити, що чинним законодавством України не врегульовано порядок утворення, реєстрації та діяльності неприбуткових державних підприємств.

Так, статутом позивача підтверджено дотримання критеріїв визначення неприбуткового підприємства, встановленого пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, а саме, орган управління відніс основну діяльність до неприбуткової, Статут містить заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб, Статутом визначено, що доходи (прибутки) підприємства використовуються виключно для фінансування видатків на утримання та розвиток підприємства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямків діяльності, визначених у Статуті, а також передбачено передачу активів підприємства під час припинення в результаті реорганізації (злиття, поділу, приєднання або перетворення) або ліквідації одній чи кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або ж зарахування таких в дохід бюджету.

ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Черкаській області" зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 20.03.2018, .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів наявність правових підстав для відмови позивачу у включенні його до Реєстру неприбуткових установ та організацій, а відтак, такі дії податкового органу вчинені останнім всупереч норм законодавства, що регулює дані правовідносини.

У рішенні ЄСПЛ від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В даному випадку доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І. Мєзєнцев