Справа № 200/4722/20-а
Суддя: Логойда Т.В.
Дата ухвалення: 2020-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2020 р. Справа№200/4722/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Логойди Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури до Шахівської сільської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року перший заступник керівника Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Шахівської сільської ради щодо утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей та зобов`язати Шахівську сільську раду вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Позов обґрунтовувало тим, що діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. Держава, як гарант цього права, здійснює захист прав дітей, у тому числі через діяльність служб у справах дітей, які безпосередньо забезпечують реалізацію на території відповідних рад державної політики з питань захисту прав дітей. Невиконання вимог законодавства щодо утворення служб у справах дітей відповідними радами та здійснення ними своїх повноважень підриває авторитет держави, якою гарантовано захист прав дитини збоку держави та порушує права дітей. Органи місцевого самоврядування - сільські, селищні, міські ради зобов`язані відповідно до вимог законодавства здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, які є мешканцями громади та утворити для цього у складі відповідних виконавчих органів рад службу у справах дітей. Невиконання відповідачем вимог законодавства призводить до порушення суспільних інтересів та інтересів держави у сфері охорони дитинства в частині забезпечення належного захисту гарантованих державою прав дітей.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому зазначав, зокрема, що законодавство не покладає на органи місцевого самоврядування обов`язку саме створення служби у справах дітей, а тому Шахівська сільська рада, не створюючи службу у справах дітей, не порушує чинне законодавство.

Крім того, створення служби у справах дітей Шахівською сільського радою на теперішній час не є доцільним, оскільки в Добропільській райдержадміністрації створена та і функціонує служба у справах дітей, до території обслуговування якої входить Шахівська об`єднана територіальна громада. Тобто, у разі створення Шахівською сільською радою служби у справах дітей, вона буде дублювати функції служби у справах дітей Добропільської районної державної адміністрації.

На території Шахівської об`єднаної територіальної громади проживає 639 дітей. Для обслуговування такої кількості дітей відповідно до ч. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» необхідний лише один працівник (тоді як для створення служби у справах дітей Шахівської сільської ради як юридичної особи передбачено введення до штату як мінімум 2-3 одиниці (керівник, спеціаліст, бухгалтер)). Шахівською сільською радою в сектор соціального захисту населення виконавчого комітету Шахівської сільської ради введено посаду спеціаліста І категорії з питань захисту прав дітей, на якого безпосередньо покладено обов`язки із захисту прав дітей Шахівської об`єднаної територіальної громади.

Таким чином, Шахівська об`єднана територіальна громада здійснює повноваження щодо реалізації державної політики в сфері охорони дитинства через виконавчі органи Шахівської сільської ради, в тому числі шляхом взаємодії зі службою у справах дітей Добропільської райдержадміністрації.

Крім того, жодного закону або підзаконного акту, який зобов`язував би об`єднані територіальні громади виконувати обов`язки щодо реалізації державної політики в сфері захисту прав дітей саме шляхом створення служби у справах дітей немає. Наказом Міністерства соціальної політики України від 14 червня 2018 року № 890 «Про деякі питання діяльності об`єднаної територіальної громади щодо соціальної підтримки населення та захисту прав дітей» затверджено методичні рекомендації щодо організації та забезпечення діяльності об`єднаної територіальної громади у сфері соціального захисту населення та захисту прав дітей, в яких об`єднаним територіальним громадам лише рекомендується створення служб у справах дітей. Тобто, законодавством створено альтернативу для об`єднаних територіальних громад щодо здійснення повноважень в сфері реалізації державної політики по захисту прав дітей: або шляхом створення служби у справах дітей у виконавчому органі, або через інші структурні підрозділи виконавчих органів місцевих рад.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання. Тому вважав, що суд не має право зобов`язувати орган місцевого самоврядування примусово створити структурний підрозділ, а лише може зобов`язати винести зазначене питання на розгляд сесії.

Просив в задоволенні позову відмовити.

Судом встановлено, що Костянтинівською місцевою прокуратурою у межах наданих повноважень вивчено інформацію Шахівської сільської ради про додержання вимог законодавства у сфері охорони дитинства щодо захисту прав дітей, яка викладена в листі від 11 березня 2020 року № 02-33/624, який направлений на запит прокуратури, та встановлено, що до Шахівської сільської об`єднаної територіальної громади, яка створена у жовтні 2015 року, приєдналися 14 населених пунктів Добропільського району, на території яких проживає 639 дітей, у т.ч. діти-сироти та позбавлені батьківського піклування, діти, які опинилися у складних життєвих обставинах (з «неблагополучних» сімей). Служба у справах дітей у структурі виконавчих органів Шахівської сільської об`єднаної територіальної громади не утворена, а відповідно до рішення сесії сільської ради від 27 вересня 2019 року №VІІ-46/9 «Про внесення змін в структуру виконавчих органів та штатну чисельність працівників Шахівської сільської ради» в структуру виконавчих органів сільської ради введено спеціаліста 1-ої категорії з питань захисту прав дітей.

Разом з тим, згідно з інформацією Добропільської районної державної адміністрації, що викладена в листі від 04 березня 2020 року № 01/01-37/621/20, згідно із законами України «Про добровільне об`єднання територіальних громад», «Про місцеве самоврядування в Україні», наказу Міністерства соціальної політики України від 14 червня 2018 року №890 «Про деякі питання діяльності об`єднаної територіальної громади щодо соціальної підтримки населення та захисту прав дітей» та у зв`язку з розширенням повноважень сільських, селищної рад об`єднаних територіальних громад щодо впровадження діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, служба у справах дітей об`єднаної територіальної громади утворюються рішенням сесії сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади і підпорядковується голові об`єднаної територіальної громади. Штатний розпис служби у справах дітей затверджується головою об`єднаної територіальної громади. В райдержадміністрації відсутня інформація щодо утворення в Шахівській об`єднаній територіальній громаді служби у справах дітей. Станом на сьогоднішній день, спеціалістами служби у справах дітей райдержадміністрації відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації» здійснюється реалізація на відповідній території державної політики з питань соціального захисту дітей, запобіганню дитячій бездоглядності та безпритульності, вчиненню дітьми правопорушень. Справи дітей до Шахівської об`єднаної територіальної громади не передавалися, угоди з нею не укладалися. Шахівська об`єднана територіальна громада, яка набула обов`язки з питань захисту прав дитини, як орган опіки та піклування за надання методичної та практичної допомоги до райдержадміністрації не зверталася.

У зв`язку з наведеними обставинами вважаючи бездіяльністю відповідача протиправною, прокурор звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судом також встановлено, що відповідно до п. 1.1 Статуту Шахівської об`єднаної територіальної громади, що затверджений рішенням Шахівської сільської ради від 28 березня 2017 року № VII-19/7, адміністративним центром Територіальної громади є село Шахове, в якому розміщені її органи місцевого самоврядування.

Територіальна громада має єдиний представницький орган - Шахівську сільську раду.

Юридична особа Шахівська сільська рада, яка розміщена в адміністративному центрі територіальної громади, є правонаступником прав та обов`язків всіх юридичних осіб сільських рад, обраних територіальними громадами, що об`єдналися, з дня набуття повноважень Шахівською сільською радою, обраною територіальною громадою.

Відповідно до п. 2.1 цього Статуту організація та функціонування системи місцевого самоврядування Територіальної громади здійснюється відповідно до положень Конституції та законів України, а також цього Статуту. Система місцевого самоврядування територіальної громади включає: - територіальну громаду; - внутрішні громади, які утворюють жителі населених пунктів громади; - Раду - представницький орган місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України; - сільського Голову, який є головною посадовою особою Територіальної громади; - виконавчі органи Ради (виконавчий комітет, управління, відділи, служби тощо); - старост; - органи самоорганізації населення.

Відповідно до п. 2.2 Статуту територіальна громада - первинний суб`єкт місцевого самоврядування, основний носій його функцій і повноважень. Вона може вирішувати на території громади будь-яке питання, що віднесене Конституцією та законами України до питань місцевого значення, за винятком тих, які, відповідно до принципу субсидіарності, вирішуються органами місцевого самоврядування районного та обласного територіальних рівнів. Територіальна громада здійснює своє право на місцеве самоврядування безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування та органи самоорганізації населення.

До компетенції Територіальної громади входять: всі питання, вирішення яких, відповідно до законів України, здійснюється на місцевому референдумі; управління майном, що є в комунальній власності, затвердження програми соціально-економічного та культурного розвитку, затвердження бюджетів відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролювати їх виконання, встановлення місцевих податків і зборів відповідно до закону, тощо. Перелік питань, віднесених до повноважень органів місцевого самоврядування територіальної громади, встановлюється відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших законів України.

Виконавчий комітет Шахівської сільської ради статусом юридичної особи не наділений.

Розпорядженням сільського голови Шахівської сільської ради від 18 березня 2020 року №25 ос певну особу з 01 квітня 2020 року призначено на посаду спеціаліста 1-ої категорії з питань захисту дітей сектора соціального захисту населення Шахівської сільської ради.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню таких підстав.

Статтею 1311 Конституції України на органи прокуратури покладено представництво інтересів держави в суді у випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Органом, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у даних спірних правовідносинах, - є Міністерство соціальної політики України.

Згідно з п.п. 1, 4 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері соціальної політики, з питань сім`ї та дітей, усиновлення та захисту прав дітей.

Відповідно до покладених завдань Мінсоцполітики, зокрема, проводить моніторинг стану дотримання вимог законодавства щодо соціального захисту сімей та дітей; забезпечує ведення Централізованого банку даних про дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, про сім`ї потенційних усиновителів, опікунів, піклувальників, прийомних батьків, батьків-вихователів; проводить роботу із соціально-правового захисту дітей, запобігання бездоглядності та правопорушенням серед них, соціально-психологічної реабілітації найбільш уразливих категорій дітей, контролює та координує діяльність служб у справах дітей; здійснює координацію та методологічне забезпечення діяльності центральних і місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа, а також забезпечує дотримання вимог законодавства щодо встановлення опіки і піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, їх усиновлення, застосування інших передбачених законодавством форм влаштування дітей тощо.

З огляду на наведене Мінсоцполітики лише контролює та координує діяльність служб у справах дітей; здійснює координацію та методологічне забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб з їх числа.

Отже, у вказаного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду з даним позовом до органу місцевого самоврядування про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, та здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц.

Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративним чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 2 та 3 ст. 3 Конвенції держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Аналогічні зобов`язання України передбачені і у основних міжнародно-правових актах.

Так, стаття 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права від 16 грудня 1966 року (ратифікована указом Президії Верховної Ради Української PCP від 19 жовтня 1973 року) визначає право кожної людини на соціальне забезпечення, а стаття 10 цього ж Пакту декларує визнання Державами - учасницями, що сім`ї, яка є природним і основним осередком суспільства, повинні надаватися по можливості якнайширша охорона і допомога, особливо при її утворенні і поки на її відповідальності лежить турбота про несамостійних дітей та їх виховання. Особливих заходів охорони і допомоги має вживатися щодо всіх дітей і підлітків без будь-якої дискримінації за ознакою сімейного походження чи за іншою ознакою. Дітей і підлітків має бути захищено від економічної і соціальної експлуатації.

В Декларації прав дитини, що прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплено, що дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Затверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 19, ч. 1 ст. 68 Конституції України, є загальнообов`язковими та однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 8 Конституції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

З урахуванням наведеного прокурор звернувся до суду з даним позовом на захист інтересів держави, яка відповідно до міжнародних норм, вимог ст.ст. 46, 52 Конституції України та, прийнятих на її основі інших нормативно-правових актів, гарантує, забезпечує та охороняє права і свободи дітей, у тому числі соціально вразливих категорій, а саме: дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, є Закон України «Про охорону дитинства» (Преамбула Закону).

Згідно зі ст.ст. 5, 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Місцеві органи виконавчої вклади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішенню інших питань у цій сфері; вирішення питань щодо забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей.

Відповідно до ст. 25 цього Закону діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави.

Статтею 231 вказаного Закону визначено, що усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомогли.

Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. ч. 5 та 6 ст. 26 вказаного Закону, яка визначає виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як:

затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання;

утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради.

Згідно з п.п. 21, 3, 4 п. «б» ч. 1 ст. 34 вказаного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження, як: забезпечення утримання та виховання дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах; вирішення відповідно до законодавства питань про надання пільг і допомоги, пов`язаних з охороною материнства і дитинства; вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Відповідно до ст. 40 Закону виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

У зв`язку з розширенням повноважень сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад щодо провадження діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, постановами Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 року № 877 та від 11 квітня 2018 року № 301 внесені зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, згідно із якими сільські, селищні, міські ради об`єднаних територіальних громад мають самостійно здійснювати діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, зокрема передано об`єднаним територіальним громадам повноваження щодо влаштування під опіку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 800 затверджено Порядок взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю, та внесено зміни до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866.

Так, п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей.

Згідно з п.п. 13, 14 цього Порядку облік дітей, які залишились без батьківського піклування, здійснює служба у справах дітей за місцем проживання батьків дитини або одного з них, з яким проживала дитина до настання обставин, за яких вона залишилася без піклування батьків, незалежно від місця виявлення дитини, а дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - служба у справах дітей за місцем походження дитини. Відомості про дитину, яка залишилась без батьківського піклування, збираються службою у справах дітей протягом 10 днів після надходження повідомлення про таку дитину. Служба у справах дітей на підставі зібраних відомостей про дитину приймає рішення, яке оформлюється наказом про взяття її на первинний облік дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування (далі - первинний облік), і вносить дані про таку дитину до книги первинного обліку. Дитина вважається такою, що взята на первинний облік, з дати прийняття такого рішення. Після взяття дитини на первинний облік служба у справах дітей складає та затверджує індивідуальний план соціального захисту дитини, залишеної без батьківського піклування, дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування.

Відповідно до п.п. 6, 7 Порядку взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2018 року № 800, голови міських, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад, а також старости сіл і селищ, визначених за рішенням місцевої ради об`єднаної територіальної громади, несуть персональну відповідальність за забезпечення виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, випадків жорстокого поводження з ними, виникнення безпосередньої загрози їх життю або здоров`ю, надання таким дітям допомоги межах повноважень і своєчасне інформування про них відповідних суб`єктів виявлення та/або організації соціального захисту дітей.

Відповідно до ч. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» штатна чисельність працівників районних, міських, районних у містах служб у справах дітей установлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, які проживають у районі, та не більше ніж на дві тисячі дітей, які проживають у місті, районі у місті. Штатна чисельність працівників служб у справах дітей виконавчих органів сільських, селищних рад відповідних територіальних громад встановлюється з розрахунку один працівник служби не більше ніж на одну тисячу дітей, але не менше одного працівника на об`єднану територіальну громаду.

Служби у справах дітей мають права юридичної особи.

Типове положення про службу у справах дітей затверджує Кабінет Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2007 року № 1068 затверджено Типове положення про службу у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації та Типове положення про службу у справах дітей районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації.

Рекомендовано органам місцевого самоврядування розробити положення про службу у справах дітей на основі Типового положення про службу у справах дітей обласної, Київської та Севастопольської міської державної адміністрації та Типового положення про службу у справах дітей районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації. (п. 5 Постанови).

Указом Президента України від 30 вересня 2019 року № 721/2019 «Про деякі питання забезпечення прав та законних інтересів дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, розвитку та підтримки сімейних форм виховання дітей» зобов`язано вжити в установленому порядку вичерпних заходів щодо приведення штатної чисельності служб у справах дітей відповідно до нормативів, установлених законодавством, у тому числі в об`єднаних територіальних громадах.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання громад» об`єднана територіальна громада є правонаступником усього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися.

Отже, об`єднані територіальні громади набули повноважень щодо забезпечення та дотримання прав дитини та, відповідно, обов`язки з питань захисту прав дітей, як і орган опіки та піклування.

При цьому безпосереднє ведення справ і координація діяльності щодо захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, дітей, які постраждали внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, покладається на службу у справах дітей, зокрема виконавчих органів міських, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад.

Питання створення виконавчих органів, до складу яких входять служби у справах дітей, як вже зазначалося, належать до повноважень органу місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування сільських, селищних, міських рад, зобов`язані відповідно до вимог законодавства здійснювати повноваження з питань захисту прав дітей, які є мешканцями громади та утворити для цього у складі відповідних виконавчих органів рад службу у справах дітей.

Така служба, яка повинна бути юридичною особою (ч. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей»), відповідачем утворена не була, чим допущено протиправну бездіяльність.

Посилання відповідача на те, що в структуру виконавчих органів сільської ради введено спеціаліста 1-ої категорії з питань захисту прав дітей є неприйнятними.

Так, відповідачем дійсно дотримана кількість працівників з повноваженнями у справах дітей виходячи з кількості дітей на відповідній території (ч. 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей»).

Разом з тим введення відповідного працівника без створення служби суперечить вимогам законодавства, згідно з яким має бути утворена саме служба у справах дітей у відповідній кількості працівників, адже саме ця служба законодавством наділена відповідними повноваженнями.

З огляду на наведене суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей та зобов`язання вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Такі дії мають бути вчинені в порядку та у спосіб, що передбачені законодавством, зокрема шляхом вирішення відповідних питань на пленарних засіданнях сільської ради (ч. ч. 5 та 6 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір), відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури (85000, Донецька обл., м. Добропілля, вул. Першотравнева, 52) в інтересах держави до Шахівської сільської ради (85050, Донецька обл., Добропільський р-н, с. Шахове, вул. М.Ф. Чернявського, 14, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Шахівської сільської ради щодо не утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Зобов`язати Шахівську сільську раду вчинити дії, спрямовані на утворення у складі виконавчих органів ради служби у справах дітей.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення судом складено 16 червня 2020 року.

Суддя Т.В. Логойда