Справа № 160/3459/20
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року Справа № 160/3459/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасремснаб" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В обґрунтування позову Товариство посилається на свою добросовісність як платника податку, оскільки ним сформовано податковий кредит і валові витрати, у періоді який перевірявся, на підставі відповідних документів бухгалтерського обліку. При цьому, усі учасники господарських операцій на момент укладання відповідних договорів, відповідали ознакам і поняттю юридичних осіб та виступали правоздатними учасниками господарського обороту, а самі правочини опосередковувалися реальним настанням правових наслідків та мали на меті отримання прибутку, у зв`язку з чим вважає, що здійснюючи оскаржені донарахування податковий орган діяв не на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.03.2020 року позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні). Тією ж ухвалою суду відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що оскаржені рішення прийняті ним у відповідності до вимог чинного законодавства, оскільки надані Товариством до перевірки документи та сукупність доказів свідчать про відсутність факту реального вчинення господарських операцій, а самі операції спрямовані виключно на подальшу мінімізацію податкових зобов`язань усіх учасників «паперово-транзитного» переміщення товару по ланцюгу постачання, у зв`язку з чим, у задоволенні позову просить відмовити.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із таких міркувань.
Судом встановлено, що Товариство є юридичною особою приватного права, зареєстрованого у встановленому законодавством України порядку, перебуває на податковому обліку в органах ДПС і є платником, зокрема: податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на прибуток.
За результатами перевірки відповідачем складено акт від 28.10.2019 р.№ 6816/04-36-05-20/35230818, згідно із висновків якого, перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема: п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, у результаті чого останнім занижено податок на прибуток на 2017 рік у сумі 306628 грн.; пп. 134.1.1 п. 134.1 статті 134, статті 134 Податкового кодексу України, у результаті чого позивачем занижено податок на прибуток на загальну суму 275965 грн.
Такі висновки контролюючий орган обумовлює зібраною податковою інформацією щодо контрагента позивача ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП», з яким Товариство мало господарські взаємовідносини у періоді, який підлягав перевірці. Так, відповідач посилається на аналіз даних ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій та встановлює, що ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» не здійснювало придбання та не є імпортером ТМЦ, які у подальшому реалізовувались на адресу позивача. Також посилається на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року у справі № 202/790/19, відповідно до якого ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 205 Кримінального кодексу України, що за позицією контролюючого органу свідчить про «безтоварність» здійснення спірних господарських операцій між позивачем та ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП».
Скаргу Товариства на вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено відповідачем без задоволення, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із цим позовом.
При цьому, підстави та порядок проведення перевірок позивачем не оскаржуються, останній фактично не згоден з висновками, викладеними в акті перевірки та прийнятим за наслідками перевірки податковим повідомленням-рішенням.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що предметом спору у цій справі є фінансово-господарські взаємовідносини Товариства з контрагентом - постачальником робіт (послуг) - ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» за період за період з 01.01.2017 р. по 31.12.2017 року, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит та визначено валові витрати у відповідному звітному податковому періоді, висновки щодо яких викладені контролюючим органом в акті перевірки від 28.10.2019 р.№ 6816/04-36-05-20/35230818.
Дослідивши первинні документи, надані позивачем на підтвердження фінансово-господарських взаємовідносини з вказаним контрагентом за період, який перевірявся, суд зазначає, зокрема про таке.
З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (покупець) та ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» (постачальник) укладено договір поставки від 27.11.2017 року № 0917, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити продукцію.
На виконання договірних зобов`язань ТОВ «ПРОДУКТ ГРУП» поставлено товар, що підтверджується наступними видатковими накладними:
- від 24.11.2017 року №35 про придбання плити поворотної ППНЗ.02.110 на суму 96 000,00 грн., у т.ч. ПДВ-16 000,00грн.
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок №31 від 24.11.2017 р. Також, постачальником виписана та зареєстрована податкова накладна №458 від 24.11.2017р.
- від 24.11.2017 року №34 про придбання кільця зубчатого на суму 161 928,00грн., у т.ч. ПДВ-26 988,00грн.
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок №30 від 24.11.2017р. Також, постачальником виписана та зареєстрована податкова накладна №457 від 24.11.2017р.
- від 01.12.2017року №011206 про придбання плити поворотної ПЇІНЗА.12.000 на суму 456000,00 грн., у т.ч. ПДВ-76 000,00грн.
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок № НОМЕР_1 від 01.12.2017р. Також, постачальником виписана та зареєстрована податкова накладна №125 від 01.12.2017р.
- від 01.12.2017 року №011205 про придбання робочого органу ППНЗА.15.000 на суму 264 000,00грн., у т.ч. ПДВ - 44 000,00грн.
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок № НОМЕР_2 від 01.12.2017р. Також, постачальником виписана та зареєстрована податкова накладна №121 від 01.12.2017р.
- від 01.12.2017 року №011204 про придбання автомату повороту ППНЗ.02.020 на суму 144 000,00грн., у т.ч. ПДВ - 24 000,00грн
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок № НОМЕР_3 від 01.12.2017р.
Також, постачальником виписана та зареєстрована податкова накладна №119 від 01.12.2017 року
- від 01.12.2017 року №011203 про придбання циліндру відбою ППНЗ.02.090, циліндр повороту ППНЗ.02.010, канат ППНЗ.00.520, траверса ППНЗ.00.520, пульт управління ППНЗ А. 13.000 на суму 199 920,00грн., у т.ч. ПДВ -33 320,00грн.
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок № НОМЕР_4 від 01.12.2017р.
Також, постачальником виписана податкова накладна №114 від 01.12.2017р.
- від 01.12.2017року №011202 про придбання механізму підйому ППНЗ.04.200 на суму 427 200,00грн., у т.ч. ПДВ -71 200,00грн. І
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок № НОМЕР_5 від 01.12.2017р.
Також, постачальником виписана та зареєстрована податкова накладна №108 від 01.12.2017 року;
- від 01.12.2017 року №011201 про придбання автомасленки МППЗ.02.090, роліка відхиляючого 2У1.250, роліка підтримуючого ППНЗ.04.020, щита лівого ППНЗ.06.040, щита правого ППНЗ. 07.040 на суму 90 720,00грн., у т. ч. ПДВ -15 120,00грн. |
Для оплати товару постачальником пред`явлено рахунок № НОМЕР_6 від 01.12.2017р.
Всього було придбано товару на суму 1 839 768,00грн.
Оплата поставленого товару з боку Товариства здійснена в повному обсязі, в т.ч.:
- 26.12.2011 року перераховано 248 368,68грн.
- 27.12.2019 року перераховано 150 600,00грн.
- 03.01.2018 року перераховано 1 441 399, 32грн. (зазначена сума перерахована Товариством на підставі повідомлення ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» від 03.01.2018р. №3 про відступлення права вимоги за договором поставки №0917 від 27.11.2017р., відступлення права вимоги здійснено на підставі Договору про відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» та ТОВ «УКРПІДПРИЄМНИЦТВО» №37/12 від 25.12.2017р.)
Транспортування придбаного у ТОВ «ПРОДУКТ ГРУПП» товару здійснено автоперевізником ФОП ОСОБА_2 згідно із договору №1217 про надання транспортних послуг від 06.10.2017р., факт надання послуг підтверджується актом №011201 від 01.12.2017р. Для здійснення оплати вартості перевезення ФОП ОСОБА_2 пред`явлено рахунок №СФ -011201 від 01.12.2017р., який оплачено платіжним дорученням №666 від 18.01.2018р.
Придбані ТМЦ у подальшому реалізовані позивачем за адресами контрагентів, зокрема: Приватного агропромислового підприємства «ЗЗРК», ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Тобто, позивачем документально підтверджено правомірність включення до сум податкового кредиту сплачених сум податку на додану вартість, а також визначено валові показники по вищевказаним господарськими операціями.
Надаючи оцінку наданим до суду первинним документам позивача, суд зазначає, що за зовнішніми реквізитами вони складені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Разом з цим, жоден із вищезазначених документів не був предметом дослідження податковим органом під час проведення перевірки, результати якої оформлені Актом від 28.10.2019 р.№ 6816/04-36-05-20/35230818, що у свою чергу свідчить про неповноту, формальність проведеної відповідачем перевірки та необґрунтованість його висновків про відсутність первинних документів, які б підтверджували здійснення позивачем спірної господарської діяльності.
При цьому, висновки акту перевірки про безпідставне включення ним до складу податкового кредиту сум ПДВ, які не підтверджені первинними документами зроблено податковим органом виключно на підставі вироку Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року у справі № 202/790/19, відповідно до якого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 205 КК України.
Проте суд не приймає вказані посилання до уваги та з цього приводу зазначає, що згідно з ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальній справі або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, обов`язковими для врахування адміністративним судом є факти, наведені у вироку суду в кримінальній справі чи постанові у справі про адміністративний проступок, стосовно часу, місця та об`єктивного характеру відповідного діяння тієї особи, правові наслідки дій чи бездіяльності якої є предметом розгляду в адміністративній справі.
У даному випадку, обставини, встановлені вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 року у справі № 202/790/19, не стосуються спірних правовідносин щодо господарської діяльності Товариства та його контрагента.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 809/1139/17.
До того ж, Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 року у справі №815/6470/16 зазначив, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили.
Стосовно аналізу даних ЄРПН в розрізі в розрізі номенклатурних позицій суд зазначає, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні досліджуватись відносини безпосередньо між учасниками господарської операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку
Крім того, у відповідності до ст. 71 Податкового кодексу України, податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (далі - Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.. Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на органи державної податкової служби функцій та завдань.
Процес зіставлення даних податкової звітності з ПДВ у розрізі контрагентів є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань та податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці.
Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника. Адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
Отже, податковий орган, проводячи перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства, не мав передбачених законом підстав формувати висновки про відсутність реального вчинення господарських операцій з вищевказаним контрагентом на підставі лише даних податкового обліку зазначеного контрагента та обставин, встановлених у вироку суду щодо нього, які не стосуються вчинених між даними суб`єктами господарювання фінансово-господарських операцій.
При цьому, жодних інших обставин для невизнання первинних документів Товариства та неврахування господарських відносин позивача з його контрагентом за спірний період при визначенні об`єкту оподаткування, у акті перевірки не наведено, аналізу господарської діяльності між позивачем та його контрагентом у цьому періоді не проведено, оцінки наданим позивачем первинним документам з точки зору відповідності їх вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не надано, у зв`язку з чим, суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими.
За наведених вище обставин у їх сукупності, суд не приймає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки від 28.10.2019 р.№ 6816/04-36-05-20/35230818, щодо встановлених у ньому обставин, які свідчать про відсутність здійснення спірної господарської діяльності між зазначеним суб`єктом господарювання та позивачем.
Суд також зазначає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Вимоги до первинних документів містяться у ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема, вони повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, підтвердженням факту виконання договору поставки товару (робі) є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, які складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.
Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов`язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.
Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу 3 ПКУ.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України, базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 Податкового кодексу України.
Статтями 138-140 Податкового кодексу України встановлений перелік різниць, на які коригується фінансовий результат до оподаткування. Зазначений перелік не містить різниць, які б передбачали коригування фінансового результату до оподаткування на витрати за операціями, що не пов`язані з господарської діяльністю платника податків, та по операціях, що не містять ділової мети.
У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Абзацом «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Згідно п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту та валових витрат визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.
Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував податковий кредит та визначив валові витрати на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам в межах проведених господарських операцій, у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість та з податку на прибуток приватних підприємств складалася без відповідного підтвердження первинними документами.
Крім того, суд виходить з того, що на час здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрованим в установленому законом порядку, відповідав ознакам і поняттю юридичної особи та виступав правоздатним учасником господарського обороту.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту та валових витрат не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов`язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них. При цьому, судовий контроль не призначений перевіряти економічну доцільність рішень, що приймаються суб`єктами господарювання, які у сфері господарської діяльності наділені самостійністю та широкою дискрецією (зокрема: при виборі контрагентів, вирішенні питання щодо необхідності залучення третіх осіб до виконання своїх господарських зобов`язань тощо).
Також, в матеріалах справи відсутні докази встановлення податковим органом обставин на підтвердження того, що укладаючи спірні договори, учасники договірних відносин діяли з метою, яка є завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Контролюючим органом не доведено наявності протиправного умислу та мети при укладенні угод позивачем з вказаним контрагентом, що мали місце під час здійснення позивачем підприємницької діяльності.
Відповідно до статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень
За викладених обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Товариства шляхом визнання протиправними та скасування оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідача.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кривбасремснаб" задовольнити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Л.Є. Букіна