Справа № 440/1870/20
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

12 червня 2020 рокум. ПолтаваСправа № 440/1870/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головка А.Б., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльність, яка полягає у не вирішенні питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області та зобов`язання розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.02.2020 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Позов обґрунтований тим, що позивач звернувся до відповідача із заявою від 07 лютого 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області за межами населеного пункту відповідно до графічних матеріалів. Станом на момент подання позовної заяви до суду відповідачем не прийнято рішення за результатами розгляду такої заяви, у зв`язку з чим відповідачем допущена бездіяльність, яка полягає у невирішенні питання про надання або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а також витребувано докази у справі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що 07 лютого 2020 року ним отримано заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області. Листом від 04 березня 2020 року Виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради позивачу повідомлено про розгляд її заяви на черговій сесії сільської ради. 13 квітня 2020 року на п`ятдесят шостій сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області сьомого скликання розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Справу розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до пункту 10 частини шостої статті 12, статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України та в межах строку, встановленого статтею 258 цього Кодексу.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі приписів частини четвертої статті 229 КАС України.

Правовідносини у сфері забезпечення права громадян на землю врегульовані Земельним кодексом України №2768-ІІІ від 25 жовтня 2001 року / далі - ЗК України/.

Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Частиною сьомою цієї статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

З такого правового регулювання слідує, що прийняття рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності у приватну власність належить до компетенції відповідної сільської ради, яка зобов`язана на пленарному засіданні прийняти відповідне рішення.

Судом встановлено, що 13 квітня 2020 року на п`ятдесят шостій сесії Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області сьомого скликання розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07 лютого 2020 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою та прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Таким чином, після відкриття провадження у цій справі 13 квітня 2020 року відповідачем розглянуто заяву позивача від 07 лютого 2020 року та прийнято рішення від 13 квітня 2020 року, тобто відповідачем усунута допущена бездіяльність щодо невирішення питання про надання дозволу або відмову у наданні дозволу за заявою позивача від 07 лютого 2020 року та предмет спору у цій справі фактично відсутній.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Оскільки оскаржуване порушення виправлене Великосорочинською сільською радою Миргородського району Полтавської області та у суду відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною після такого виправлення, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження у цій справі.

Згідно з частиною другою статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до частин першої третьої статті 132 вказаного Кодексу судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з частиною другою вказаної статті у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

За подання позову до суду позивач поніс витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн, що підтверджується квитанцією №FPT_AB150101PTM_13214105 від 06 квітня 2020 року /а.с.9/.

Отже, сплачена позивачем сума судового збору підлягає поверненню.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до частини другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами /частина шоста статті 134 КАС України/.

За подання позову до суду позивач поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000,00 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги №05 від 09 березня 2020 року; довіреністю серії НОК №111159, виданою Калініченком А.В. адвокату ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 , виданим на підставі рішення Ради адвокатів Полтавської області №5 від 26 березня 2019 року; розрахунком наданої правничої допомоги за договором №05 від 09 березня 2020 року; актом прийому-передачі виконаних робіт за договором №05 від 09 березня 2020 року; квитанцією №05 від 12 березня 2020 року /а.с. 21/.

Дослідивши вказані документи суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи викладене, на переконання суду, наведені обставини свідчать про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а тому, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань, у цьому випадку має бути зменшений та визначений у розмірі 2000,00 грн.

Керуючись статтями 238, 239, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі №440/1870/20 за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Повернути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок коштів Державного бюджету України судовий збір у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок), сплачений відповідно до квитанції №FPT_AB150101PTM_13214105 від 06 квітня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області (площа Гоголя, буд. 26, с. Великі Сорочинці, Миргородський район, Полтавська область, 37645, ідентифікаційний код 24832716) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень нуль копійок).

Роз`яснити, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги у порядку, встановленому статтею 297 з урахуванням положень підпункту 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Головко