Справа № 554/1306/20
Суддя: Савченко А. Г.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.06.2020 Справа № 554/1306/20

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 червня 2020 року суддя Октябрського районного суду м. Полтави Савченко А. Г., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича (далі Відповідач 1, Інспектор) та Департаменту патрульної поліції (далі Відповідач 2) про скасування постанови,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог та відзиву

1. 18 лютого 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду, в якому зазначив, що 05 лютого 2020 року відповідно до постанови серії ЕАК № 2069252 від цієї ж дати Відповідачем 1 він на підставі ч. 1 ст. 128 КУпАП був підданий адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 680 грн за те, що о 07 год. 03 хв. цього ж дня він на вулиці Харківське шосе, 4/15, у м. Полтава, як особа відповідальна за випуск транспортного засобу на лінію, випустив транспортний засіб MAN № 222 номерний знак НОМЕР_1 з тріщиною вітрового скла в зоні роботи склоочисників під керуванням ОСОБА_2 , у якого виявлено 0,22 проміле алкоголю, чим порушив ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП та ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» - участь підприємств, установ, організацій у забезпеченні безпеки дорожнього руху, обов`язки посадових осіб у цій сфері.

2. Заперечуючи факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил, позивач зазначив, що у відповідності до відмітки в Журналі реєстрації операцій перевірки технічного стану КТЗ контрольно-пропускним пунктом ПП «ЛЮГ», MAN № 222 номерний знак НОМЕР_1 , пройшов перевірку технічного стану о 06-54 год. 5 лютого 2020 року та випущений на маршрут у технічно справному стані без будь-яких невідповідностей вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху. Окрім того, згідно журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водія, ОСОБА_2 пройшов передрейсовий медичний огляд о 06-42 год. 5 лютого 2020 року з негативною пробою на алкоголь. Крім того, до посадових обов`язків позивача, як механіка КТП, згідно наказу про прийняття на роботу №13.1/14 від 1 квітня 2014 року, не входить медичний огляд водіїв перед виїздом на лінію, а тому він безпідставно Відповідачем 1 був підданий адміністративному стягненню за вказане вище порушення, відповідальність за яке він нести не повинен. Відповідач 1, на його думку також, не наділений повноваженнями проводити таку перевірку, яку він провів з грубим порушенням вимог відповідних нормативних актів, без складання відповідного акту, фактично на припущеннях констатувавши в оскаржуваній постанові факт вчинення інкримінованого йому порушення Правил. Вважаючи дії Відповідача 1 протиправними, а винесену ним постанову незаконною, він просить суд скасувати її як таку, закривши при цьому провадження по справі за відсутністю події і складу правопорушення. В зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності та необхідністю звернення до суду він змушений був понести витрати на правову допомогу в розмірі 1500 грн, яку просить стягнути з Відповідача 1.

3. В установлений законом строк Відповідач 1 подав відзив на позов, в якому позовних вимог позивача не визнав, зазначивши, що останній дійсно вчинив інкриміноване йому порушення Правил, а тому законно підданий адміністративному стягненню у виді штрафу, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування постанови. Зазначив, що факт вчинених позивачем правопорушень був виявлений ним безпосередньо при здійсненні контролю за безпекою дорожнього руху та зафіксований на бодікамеру, відеозапис з якої він надав суду. Наголосив, що позивач невірно трактує положення КУпАП і інших нормативних актів про порядок виявлення і фіксації порушення Правил та накладення адміністративного стягнення, зокрема щодо необхідності складення акту перевірки.

Обставини справи, встановлені судом та докази, на підставі яких вони встановлені

Відповідно до постанови серії ЕАК № 2069252 від 5 лютого 2020 року о 10 год. 17 хв. цього ж дня на вулиці Харківське шосе, 4/15, у м. Полтава, позивач, як особа, відповідальна за випуск транспортного засобу на лінію, випустив транспортний засіб MAN № 222, номерний знак НОМЕР_1 з тріщиною вітрового скла в зоні роботи склоочисників під керуванням ОСОБА_2 , у якого виявлено 0,22 пром. алкоголю, чим порушив ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП та ст. 12 Закону України «Про дорожній рух» - участь підприємств, установ, організацій у забезпеченні безпеки дорожнього руху, обов`язки посадових осіб у цій сфері (а. с. 8, 28, 30).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

1.Закон України від 30 червня 1993 року № 3353-ХІІ «Про дорожній рух».

Стаття 14. Учасники дорожнього руху

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

2. Закон України від 2 липня 2015 року № 580-VIIІ «Про національну поліцію».

3. Кодекс України про адміністративні правопорушення від 7 грудня 1984 року, № 8073-Х (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Стаття 9. Поняття адміністративного правопорушення

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Стаття 128. Частина 1. Випуск на лінію транспортних засобів, технічний стан, обладнання або комплектність яких не відповідає вимогам правил і стандартів, що стосуються убезпечення дорожнього руху, технічної експлуатації, переобладнаних без відповідного погодження, не зареєстрованих у встановленому порядку, таких, що не пройшли обов`язкового технічного контролю або без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), без проходження щозмінного медичного огляду та контролю технічного стану, а також направлення в рейс одного водія при здійсненні пасажирських перевезень на автобусному маршруті протяжністю понад п`ятсот кілометрів

тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян - суб`єктів господарської діяльності в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 129. Допуск до керування транспортними засобами або суднами водіїв чи судноводіїв, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або осіб, які не мають права керування транспортним засобом

Допуск до керування транспортними засобами водіїв, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або у хворобливому стані, або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або таких, що не пройшли у встановлений строк медичного огляду,

- тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, громадян суб`єктів господарської діяльності в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 222. Органи Національної поліції

Органи Національної поліції розглядають, крім іншого, справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, ч. 1, 2, 3, 5, 6 ст. 121, ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 251. Докази

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252. Оцінка доказів

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 268. Права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Стаття 280. Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

4. Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 7 листопада 2015 року, № 1395.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 9 цього розділу розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, розяснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обовязки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

5. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»

Пункт 24. Зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути наведені докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Оцінка аргументів та мотиви суду

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як посилався позивач в позовній заяві, він не допускав тих порушень Правил, недотримання яких йому інкримінується відповідачем, а тому не може бути підданий адміністративному стягненню за їх вчинення. Наголосив, що Відповідач не надав будь-яких доказів тих порушень, які йому інкримінуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як посилався позивач в позовній заяві він не допускав тих порушень Правил, недотримання яких йому інкримінується відповідачем, а тому не може бути підданий адміністративному стягненню за їх вчинення. Наголосив, що Відповідач не надав будь-яких доказів вчинення тих порушень, які йому інкримінуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає, що ними у визначеній законом процедурі не доведено факт вчинення позивачем інкримінованого йому порушення Правил. Докази, які б безперечно підтверджували факт вчинення позивачем інкримінованого йому порушення Правил в матеріалах справи відсутні. Цих доказів відповідачем не надано і суду. В самій постанові не зазначено мотивів відхилення інших доказів, на які посилався позивач та не надано доказів на спростування доводів позивача.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року затверджено Правила дорожнього руху, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на їх вимогах.

Розділом 31 даних Правил визначено вимоги щодо технічного стану транспортних засобів та їх обладнання.

Пунктом 31.1 Правил визначено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. Зазначений пункт містить загальні положення щодо відповідності транспортних засобів відповідним стандартам, без конкретизації відповідних технічних конструкцій останнього.

Пунктом 31.4 Правил передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, серед яких відсутнє таке, як тріщина на вітровому склі транспортного засобу.

Отже, Правила не містять заборони керувати транспортним засобом при наявності тріщини на вітровому склі. Працівник патрульної поліції, під час складання постанови на водія ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення, посилається на вимоги ДСТУ-3649:2010, що є безпідставним, оскільки перелік несправностей, які передбачені ПДР України при яких заборонена експлуатація транспортного засобу, носить вичерпний характер, а в пунктах 31.3 та 31.4 Правил дорожнього руху відсутнє посилання на ДСТУ-3649:2010.

Крім того, вимоги національного стандарту ДСТУ-3649:2010 не допускають наявність тріщини завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні «роботи склоочисників транспортного засобу». Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу погіршують його прозорість.

Згідно ДСТУ 3649:2010 пункт 6.8.5: не дозволяються тріщини і відколи на вітровому склі в зоні роботи склоочисників.

Відповідно до ст. 23 Закону України від 5 червня 2014 року № 1315-VII «Про стандартизацію» національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються безпосередньо чи шляхом посилання на них в інших документах (ч. 1 ст. 23). Національні стандарти та кодекси усталеної практики застосовуються на добровільній основі, крім випадків, якщо обов`язковість їх застосування встановлена нормативно-правовими актами (ч. 2 ст. 23).

ДСТУ 3649:2010. Національний стандарт України. Колісні транспортні засоби. «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання» поширюються на колісні транспортні засоби категорій М, MG, N, NG, O, призначені для перевезення вантажів та (або) пасажирів, а також на КТЗ, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для виконання спеціальних робочих функцій, або призначені для перевезення пасажирів чи вантажів певних категорій, на дорогах загального користування.

Пунктом 1 розділу «Вимоги до інших елементів конструкції» визначено, що на вітровому склі КТЗ не дозволено сколи чи тріщини в зоні роботи склоочисників.

Вимоги ГОСТ 5727-88 «Скло безпечне для наземного транспортного засобу. Загальні технічні умови», не допускають наявність тріщин завдовжки більш як 50 мм на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу. Наявність тріщини на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобів погіршують його прозорість.

Посадовою особою поліції не було встановлено та не зазначено постанові розмір тріщини на вітровому склі транспортного засобу, яким керував ОСОБА_2 , на якого безпосередньо складена постанова за ч. 2 ст. 122 КУпАП та автомобіль під керуванням якого випустив на лінію позивач ОСОБА_1 .

Зазначене узгоджується з правовою позицією колегії суддів Харківського апеляційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 11 грудня 2017 року по справі № 588/1198/17.

Крім того, сам факт наявності нібито такого порушення як тріщина на вітровому склі в зоні роботи склоочисників транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_2 , випущеного на лінію позивачем, у визначеному порядку Відповідачем 1 не зафіксований, а тому твердження останнього про це в оскаржуваній постанові суд розцінює тільки як припущення, що є недопустимим для прийняття до уваги в силу статті 62 Конституції України.

Суд також не приймає до уваги як підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КУпАП, посилання Відповідача 1 на вчинення нібито водієм ОСОБА_2 , якого випустив на лінію ОСОБА_1 . При цьому суд враховує таке.

Згідно з Журналом щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв за Формою № 137-2/0, затверджених наказом МОЗ та МВС України № 65/80 від 31 січня 2013 року, 5 лютого 2020 року ОСОБА_2 о 06-42 пройшов передрейсовий медичний огляд (номер в журналі по порядку 45).

Після проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та складення адміністративного протоколу, не погоджуючись з його результатами, ОСОБА_2 у визначеному законом порядку звернувся до найближчого закладу охорони здоров`я - Полтавський обласний наркологічний диспансер, де було проведено його огляд та підтверджено відсутність у нього стану сп`яніння, в зв`язку з чим справа щодо нього (№554/1220/20) за ознаками ч. 1 ст. 130 КУпАП була закрита постановою Октябрського районного суду м. Полтави 13 березня 2020 року за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, встановлено, що водій ОСОБА_2 керувати транспортним засобом був допущений на законних підставах у визначеному законом порядку без будь-яких порушень, в тому числі і з боку позивача, який до цієї процедури не має жодного відношення.

Аналіз змісту оскаржуваної постанови свідчить про її суперечливість та неконкретність, в зв`язку з чим суд констатує про невідповідність обвинувачення, яке інкримінується Позивачу диспозиціям норм як ч. 1 ст. 128, так і ч. 1 ст. 129 КУпАП.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малафєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява N 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява N 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час винесення оскаржуваної постанови відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не було доведено правомірність прийнятого ним рішення, а тому постанова серії ЕАК №2069252 від 5 лютого 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за ч. 1 ст.128 та ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що представник позивача Фесенко Ю.О. має право на зайняття адвокатською діяльністю згідно свідоцтва серії ПТ №2786 від 23.04.2019 року.

На підтвердження здійснення судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, представником позивача надано до суду ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, попередній розрахунок судових витрат на суму 1500 грн (а. с. 10-12).

Відповідно до ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати в сумі 1500 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись статтями ст. ст. 241-243, 246, 250-251, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до старшого інспектора роти старшого лейтенанта поліції Управління патрульної служби в Полтавській області Департаменту патрульної служби Прокопенка Артема Сергійовича та Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК № 2069252 від 05 лютого 2020 року про накладення на позивача ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 128, ч. 1 ст. 129, 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 680 грн, закривши провадження у справі.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 ) кошти в розмірі 1500 грн на відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя А. Г. Савченко