Справа № 340/1110/20
Суддя: Г.М. Момонт
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 червня 2020 року м. Кропивницький Справа №340/1110/20

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Момонт Г.М., розглянув у в порядку спрощеного провадження (письмове провадження) в м. Кропивницькому адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до відповідача: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2000 2013 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 серпня 2018 року;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2000 2013 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 23 серпня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходив військову службу з 01.08.1998 р. по 23.08.2018 р., 01.07.2000 р. отримав статус учасника бойових дій. Позивач вказує, що станом на день прийняття наказу про виключення зі списків особового складу відповідач не провів із ним розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні соціальної додаткової відпустки, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за період з 2000 року по 2013 рік. Позивач вважає, що дії відповідача порушують його права та інтереси, у зв`язку з тим, що він не отримав грошову компенсацію на яку має право та повинен був отримати, якби відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, зокрема, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260. Окрім того, позивач посилається на правову позицію Верховного Суду викладену в рішенні від 16.05.2019 р. у справі №620/4218/18, провадження №Пз/9901/4/19.

Відповідачем відзив на позовну заяву не подано.

Зважаючи на те, що поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження та позовною заявою з додатками, надіслане відповідачу повернулося до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки пересилання поштового відправлення адресат відсутній», суд не кваліфікує не подання відповідачем відзиву як визнання позову відповідно до ч.4 ст.159 КАС України.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13.04.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.18).

13.05.2020 р. проведено перше судове засідання та розпочато розгляд справи по суті (а.с.23).

Заяв, клопотань від учасників процесу до суду не надходило. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися.

Дослідивши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, адміністративний суд,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 у період з 01.08.1988 р. по 23.08.2018 р. проходив військову службу (а.с.14, зі зворотного боку).

01.07.2000 р. ОСОБА_1 набув статусу учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 23.08.2018 р. №175 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення: підполковника ОСОБА_1 , начальника служби озброєння технічної частини, звільненого з військової служби у запас Збройних Сил України за п.п.«б» п.2 ч.5 (за станом здоров`я) ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 19.07.2018 р. №104 о/с, 23.08.2018 р. (а.с.12-13).

Вказаним наказом вирішено виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 календарних днів щорічної основної відпустки за 2018 рік (а.с.12-13).

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 р. №3551-ХІІ, у редакції чинній до 06.06.2015 р., тобто у період спірних правовідносин, учасникам бойових дій надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік.

Згідно з п.п.2 п.2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015 р. №426-VIII (далі за текстом Закон №426), чинного з 06.06.2015 р., у Законі України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у пункті 12 статті 12 слова «одержання додаткової відпустки без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік» замінено словами «одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік».

Окрім того, підпунктом 1 п.3 розділу І Закону №426 у Законі України «Про відпустки» у розділі III доповнено статтею 162. Додаткова відпустка окремим категоріям ветеранів війни, якою встановлювалося, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином, додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів для учасників бойових дій введена із 06.06.2015 р.

Отже, у період з 2000 по 2014 рік для учасників бойових дій передбачалася тільки додаткова відпустка без збереження заробітної плати строком до двох тижнів на рік, що унеможливлює при звільненні із військової служби проведення компенсації за таку відпустку.

Стосовно посилання позивача на правові висновки Верховного Суду наведені у рішенні від 16.05.2019 р. за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (провадження №Пз/9901/4/19), суд зазначає, що такі висновки зроблені щодо компенсації додаткової відпустки учасникам бойових дій за період починаючи із 2015 року, з огляду на аналіз чинного законодавства.

Оскільки законодавство, яке врегульовувало порядок надання додаткових відпусток учасникам бойових дій, зазнало суттєвих змін у 2015 році, то правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні від 16.05.2019 р. у справі №620/4218/18 (провадження №Пз/9901/4/19), не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, що існували у період з 2000 по 2013 роки.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що при звільненні позивача із військової служби відповідачем не допущено протиправної бездіяльності щодо невиплати компенсації за додаткову відпустку учаснику бойових дій за період з 2000 по 2013 роки, водночас, судом не встановлено порушення Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України критеріїв встановлених ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Зважаючи на те, що у задоволенні позову відмовлено, то відповідно до ст.139 КАС України відсутні підстави для розподілу судових витрат понесених позивачем. Натомість відповідачем не надано доказів понесення судових витрат у даній справі.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297, 382 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного рішення суду 12 червня 2020 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.М. Момонт