Справа № 814/2174/17
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 814/2174/17
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кравця О.О.
судді -Домусчі С. Д.
судді - за участю секретаряКоваля М.П. Сторчака О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року по справі № 814/2174/17, прийнятого у порядку письмового провадження у складі судді Брагара В.С. за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу ,-

ВСТАНОВИВ:

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

19.10.2017 року Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області звернулось до суду з позовними вимогами до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 28524,30 грн.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

II. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Не погоджуючись з постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального права та просила його скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вказаний розрахунок боргу не підписаний уповноваженою особою Головного управління ДФС у Миколаївській області, відповідно, такий розрахунок не є письмовим доказом в розумінні ст.79 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції на дату подання позовної заяви) . Якщо ж, незважаючи на вказане, розглянути розрахунок боргу, то необхідно зазначити, що відповідно до розрахунку загальний податковий борг виник у гр. ОСОБА_1 30.06.2016р. Однак, як свідчить вищевикладене, з 11.05.2016р. право власності на нерухоме майно, розташоване за пресою: АДРЕСА_1 , перейшло від гр. ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Холодпром», відповідно, з 11.05.2016р. до товариства з обмеженою відповідальністю «Холодпром» перейшло і право користування земельною ділянкою для обслуговування вказаного нерухомого майна. Також необхідно зазначити, що гр. ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції в Інгульському районі м.Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області подана уточнююча податкова декларація з плати за землю за 2016 рік. Вказане також свідчить про відсутність у гр. ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати орендної плати за земельну ділянку, починаючи з 11.05.2016р.

Щодо зазначення відповідачем фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 необхідно зазначити, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 22.06.2016р. внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Вказане свідчить про незаконність і необґрунтованість зазначення відповідачем фізичної особи підприємця ОСОБА_1

III. ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2020 року розгляд справи за апеляційною скаргою призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України, до судового засідання з`явився представник відповідача,діючий за дорученням,представник позивача - не з`явились, про причини неявки суд не повідомив.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав

IV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Судом 1-ої інстанції було встановлено, що відповідно до розрахунку суми боргу відповідач має борг з орендної плати за земельні ділянки в сумі 28524,30 грн.

Зазначений борг виник на підставі поданої відповідачем до податкової інспекції податкової декларації з плати за землю на 2016 рік № від 17.02.2016 р., у якій самостійно визначив податкові зобов`язання, що підлягають сплаті до бюджету щомісячно протягом 2016 року в розмірі 3653,27 грн. по строкам сплати 30.06.2016 р., 30.07.2016 р., 30.08.2016 р., 30.09.2016р., 30.10.2016 р., 30.11.2016 р., 30.12.2016 р. та 3653,29 грн. по строку сплати 30.01.2017 р. (нараховане 29226,18 грн., погашено з переплати 701,88 грн.).

З урахуванням наведеного, за відповідачем рахується податковий борг з плати за землю в сумі 28524,30 грн.

Вказані суми на момент звернення позивача з цим позовом відповідачем в добровільному порядку сплачені не були.

Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем на виконання вимог ст. 59 Податкового кодексу України сформовано податкову вимогу форми «Ф» № 3605-17 від 04.07.2016 про обов`язок відповідача сплатити податковий борг у розмірі 2951,39 грн. Зазначена вимога була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку, проте, конверт повернувся на адресу податкового органу із відміткою поштового відділення про повернення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується матеріалами справи (а.с. 9).

Судом апеляційної інстанції було встановлено , що 05.05.2016 року право власності на нерухоме майно холодильнику літ.В,загальною площею 990, 3 кв.м. та нежитлової адміністративної будівлі літ.Ю загальною площею 56, 4 кв.м. , розташоване за пресою: АДРЕСА_1 , перейшло від гр. ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Холодпром» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ,індексний номер 29551293 від 11.05.2016 р,

21.09.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Холодпром» звернулось до Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради щодо переоформлення землекористування вказаною земельною ділянкою.

21.12.2017 року ОСОБА_1 подав уточнену податкову декларацію за 2016 рік та заповнив рядок 6-14 розділу ІІІ, де вказано зменшення податкового зобов`язання у сумі 27929,86 грн.,оригінал якої з відміткою про прийняття долучений до матеріалів справи..

V. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ОЦІНКА СУДУ

(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин):

Конституція України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

Згідно вимог ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно вимог ст.19 Конституції України Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України , кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Податковий кодекс України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин)( налалі - ПК України) :

За змістом підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України ( в ред., діючої на 12.04.2016 року) плата за землю належить до місцевих податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння плати за землю здійснюється відповідно до положень розділу ХIII ПК України.

Згідно підпункту 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК платниками податку є землекористувачі . А в силу вимог підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК об`єктами оподаткування є земельні ділянки, перебувають у власності або користуванні.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Питання переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 ЗК України та статтею 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

При цьому, як встановлено пунктом 287.8 статті 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Підпункт 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України .

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пункт 42.2 статті 42 ПК України.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Пункт 54.1 статті 54 ПК України.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Пункт 58.3 статті 58 ПК України.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її законному представникові або надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого її місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Пункт 59.1 статті 59 ПК України.

У разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пункт 59.4 статті 59 ПК України.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пункт 59.5 статті 59 ПК України.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пункт 87.11 статті 87 ПК України.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пункт 95.1 статті 95 ПК України.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пункт 95.2 статті 95 ПК України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з п.50.1 та п.50.4 ст.50 ПК України , у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

У разі якщо показники оприлюдненої разом з аудиторським звітом річної фінансової звітності зазнали змін порівняно з показниками звіту про фінансовий стан (баланс) та звіту про прибути та збитки та інший сукупний дохід (звіту про фінансові результати), що подаються разом з податковою декларацією згідно з абзацом другим пункту 46.2 статті 46 цього Кодексу, та такі зміни вплинули на показники раніше поданої річної податкової декларації з податку на прибуток підприємств за відповідний податковий (звітний) період, платники податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом, подають уточнюючий розрахунок до річної податкової декларації у строк не пізніше 10 червня року наступного за звітним.

Якщо платник місцевих податків (у частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, плати за землю та єдиного податку четвертої групи) після закінчення граничного строку подання звітної декларації подає декларацію у зв`язку зі змінами об`єкта та/або бази оподаткування (на підставі даних, внесених до відповідних державних реєстрів), то штрафи не застосовуються.

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції

Апеляційний суд вважає, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Нормами Податкового кодексу України встановлено порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.

Орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. При цьому якщо після направлення податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається .

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкову вимогу, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року по справі №804/18728/14.

У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою з дати державної реєстрації права власності на таке нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 12.02.2019 року по справі № 826/19438/16 та Постанові ВСУ від 08.06.2016 року по справі №804/7668/15.

Саме тому, факт самостійного визначення платником податку податкового зобов`язання ,та подання уточненої декларації за 2016 рік є другорядними та не можуть розглядатися окремо від правової підстави виникнення податкового зобов`язання щодо плати за землю - виникнення права власності на нерухоме майно .

За наявності у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов`язання, контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення на користь держави коштів, які перебувають у його власності. Отже, враховуючи наявність податкового боргу у відповідача, що підтверджується розрахунком заборгованості, податковими повідомленнями-рішеннями, яким до позивача застосовано штраф за затримку сплати узгоджених сум грошових зобов`язань, та які відповідачем оскаржені не були, копіями податкових декларацій з плати за землю та копією корінця податкової вимоги, - наявні підстави для стягнення.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 року. по справі № 822/1992/17 Конец формы ,

Апеляційний суд ,враховуючи принципи верховенства права, належного врядування , презумпції правомірності дій платника податків , практику ЄСПЛ ,як джерело права,правову позицію Верховного Суду ,доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову так як, нерухоме майно холодильнику літ.В,загальною площею 990, 3 кв.м. та нежитлової адміністративної будівлі літ.Ю загальною площею 56, 4 кв.м. , розташоване за пресою: м.Миколаїв, вул.Слобідська сьома, 70/19, перейшло від гр. ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Холодпром» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ,індексний номер 29551293 від 11.05.2016 р, а тому відповідач з моменту державної реєстрації нерухомого майна за Товариством з обмеженою відповідальністю «Холодпром» не є платником податку в силу положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України, крім того 21.12.2017 року ОСОБА_1 було подано уточнену податкову декларацію за 2016 рік , де вказано зменшення податкового зобов`язання у сумі 27929,86 грн., а орендна плата за землю була сплачена в повному обсязі за період до 30.05.2016 року - тому зворотній висновок суду 1-ої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову - є помилковим.

Встановлена судом апеляційної інстанцій , очевидна відсутність правових підстав для нарахування відповідного податку починаючи з 06.05.2016 року , враховуючі вищевказані вимоги ПК України, в порядку приписів ч.3 ст. 2 КАС України ( в ред.,діючої на момент вирішення справи), унеможливлює стягнення у повному обсязі заявлених позовних вимог.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій у вигляді отримання безпідставно нарахованого податкового зобов`язання .

Апеляційний суд доходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити , рішення суду 1-ої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст..6 та ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 139,242, 292,308, .315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити , постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2017 року скасувати .

Ухвалити нове судове рішення :

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області - відмовити

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів

Повне рішення складене та підписане 11.06.2020 року

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Домусчі С.Д. Коваль М.П.