Справа № 260/1516/19
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/1516/19 пров. № А/857/3366/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Пліша М.А.,

Коваля Р.Й.,

секретаря судового засідання Гавгун С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Гаврилко С.Є.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Ужгороді о 11 год 29 хв. 27 січня 2020 року, повне судове рішення складено 06 лютого 2020 року, у справі №260/1516/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Управління Держпраці у Закарпатській області просила визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-114 від 30.07.2019.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що інспекційне відвідування та складання Акта інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, від 16 липня 2019 року за №ЗК 285/215/ПД проведено, у тому числі, відповідно до Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, яка на момент перевірки була у судовому порядку визнана нечинною. Суд першої інстанції вказав, що при проведенні заходів державного контролю (нагляду) необхідно застосовувати положення саме Закону України №877-V, оскільки будь-яких особливостей іншими нормативними документами не встановлено. Суд першої інстанції також зазначив, що у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП і статті 41 частини 3 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Закарпатській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач законодавчо наділений повноваженнями на проведення перевірки, частини 1 та 2 статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» до спірних відносин не можуть застосовуватись. Скаржник вказує, що інспекційне відвідування є формою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю. Скаржник зазначає, що допущене позивачем порушення підтверджено поясненнями працівників. Вказує, що штрафи, передбачені КЗпП України є фінансовими санкціями, така відповідальність є самостійним видом відповідальності, тоді як штраф за частиною 3 статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається за рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, відповідач явку повноважного представника не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець з 18 грудня 2014 року за №0097058, основний вид діяльності - оптова торгівля парфумними та косметичними товарами.

04 липня 2019 року на адресу управління Держпраці у Закарпатській області надійшла скарга ОСОБА_2 в якій вказано, що заявник працювала у ФОП ОСОБА_1 з грудня 2018 року і пропрацювала у неї 7 місяців без офіційного працевлаштування. 01 липня 2019 року заявник звільнена з роботи. Зазначено, що у ФОП ОСОБА_1 без офіційного працевлаштування на час подання скарги працює три працівники (а.с.83).

08.07.2019 Наказом Управлінням Держпраці у Закарпатській області №130 на підставі скарги ОСОБА_2 наказано головному державному інспектору Гукс М.М. за участю заступника начальника відділу ОСОБА_3 провести інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 за місцем здійснення діяльності АДРЕСА_1 за зверненням про порушення трудового законодавства відповідно до змісту звернення.

На підставі вказаного наказу 08 липня 2019 року видано направлення №621 на проведення інспекційного відвідування з метою перевірки додержання законодавства про працю за зверненням про порушення трудового законодавства відповідно до змісту звернення. Об`єкт відвідування ФОП ОСОБА_1 , місце здійснення діяльності АДРЕСА_1 . Строк дії направлення: з «12» липня 2019 року по « 15» липня 2019 року (а.с.86).

15 липня 2019 року посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області складено Акт №ЗК285/215/ПД про неможливість проведення інспекційного відвідування у зв`язку із відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, строк проведення інспекційного відвідування зупинено до 10 год 00 хв 16 липня 2019 року.

Вимогою про надання документів від 15.07.2019 №ЗК285/215/ПД зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 10 год. 00 хв. 16 липня 2019 року надати для проведення інспекційного відвідування свідоцтво про державну реєстрацію ФОП, трудові та/або цивільно-правові договори з найманими працівниками, паспортні дані ФОП ОСОБА_1 , накази на прийняття на роботу працівників, повідомлення ДФС про прийняття на роботу працівників, особові картки працівників.

16 липня 2019 року посадовими особами Управління Держпраці у Закарпатській області складено Акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, № ЗК285/215/ПД відповідно до якого інспекційне відвідування проведено за місцем здійснення діяльності: АДРЕСА_1 , у присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Під час інспекційного відвідування виявлено порушення частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що в офісі-магазині знаходились і виконували роботу з реалізації продукції громадяни ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . При усному опитуванні, при відеофіксації та аудіо фіксації, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 повідомили, що нещодавно звільнена з роботи ОСОБА_2 , яка працювала не менше двох місяців. В ході інспекційного відвідування 12.07.2019 працівники не надали документів, що підтверджують їх офіційне працевлаштування. Станом на 16.07.2019 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не надала ні трудових, ані цивільно-правових договорів з вказаними особами. При усному опитуванні ФОП ОСОБА_1 не заперечила факт використання праці вищевказаних працівників. Констатовано, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустила до виконання робіт в офісі-магазині по АДРЕСА_1 громадянок ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 без укладання з ними трудових договорів, чим порушила вимоги ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

Один примірник акта вручено ФОП ОСОБА_1 16.07.2019 під підпис, з зазначенням, що ОСОБА_1 з актом не згідна, зауваження до акта будуть надані додатково.

16.07.2019 головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області оформлено припис про усунення виявлених порушень №ЗК285/215/ПД/АВ/П, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути порушення трудового законодавства при оформленні трудових відносин з найманими працівниками, про прийом працівників повідомляти органи ДФС. Строк усунення порушень 29.07.2019.

Також 16.07.2019 головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області складено протокол про адміністративне правопорушення №ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ, згідно з яким ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення, з 12.07.2019 по 16.07.2019, АДРЕСА_2 а АДРЕСА_3 (офіс-магазин з продажу парфумерної продукції), передбачене частиною 3 статті 41 КУпАП. Вказано, що протокол надається на розгляд до Ужгородського міськрайонного суду. З протоколом ознайомлено ОСОБА_1 та вручено один примірник такого під підпис.

22 липня 2019 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І. прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу № ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ-ТД, згідно з яким справа підлягає розгляду відповідно до статті 265 КЗпП України 30 липня 2019 року в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул.Минайська, 16 (а.с.81зворот).

30 липня 2019 року першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Закарпатській області Грициком Василем Івановичем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за №ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-114, якою на підставі статті 265 частини 2 абзацу 2 КЗпП України на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 500760 грн. (а.с.46, 47).

Вважаючи, що відповідачем необґрунтовано та безпідставно зроблено висновок про порушення позивачем вимог законодавства про працю, а тому протиправно винесено постанову про накладення штрафу, ОСОБА_1 звернулась із позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V, в редакції чинній на час проведення інспекційного відвідування, (далі - Закон №877-V) відповідно до статті 1 якого заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Згідно з частиною 5 статті 2 Закону №877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Тлумачення цієї норми вказує на те, що органи державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення в першу чергу повинні ураховувати особливості правового регулювання, визначені законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, одночасно звертаючи увагу на правила перелічені в частині 5 статті 2 Закону №877-V та, якщо певні правовідносини не врегульовані законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, звертатись до інших норм Закону №877-V.

Відповідно до положень частини 4 статті 4 Закону №877-V виключно законами встановлюються, зокрема, спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю).

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону №877-V підставами для здійснення позапланових заходів є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.

Частиною 1 статті 259 Кодексу законів про працю України, в редакції чинній на час проведення інспекційного відвідування, (далі - КЗпП України) встановлено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

В силу положень підпункту 6 пункту 4 Положення №96 Держпраці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Відповідно до пункту 7 Положення №96 Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Відповідно до Положення про Управління Держпраці у Закарпатській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань праці від 04.02.2016 №8, Управління Держпраці у Закарпатській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується. Повноваження Управління Держпраці поширюються на територію Закарпатської області. Серед основних завдань Управління Держпраці, реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю. Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Управління Держпраці у Закарпатській області для виконання покладених на нього завдань має право проводити безперешкодно відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, нагляд та контроль за дотриманням якого віднесено до повноважень Управління Держпраці; одержувати від роботодавців і посадових осіб письмові чи усні пояснення, висновки про результати проведення експертних обстежень, аудитів, матеріали та інформацію з відповідних питань, звіти про рівень і стан виконання профілактичної роботи, причини порушень законодавства та про вжиття заходів для їх усунення.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами скаржника щодо наявності у відповідача повноважень на здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю як юридичними, так і фізичними особами.

У акті інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, №ЗК285/215/ПД від 16.07.2019 вказано, що інспекційне відвідування проведено відповідно до статті 259 КЗпП України, частини 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 19, 31 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що інспекційне відвідування як форма державного контролю за додержанням законодавства про працю, передбачено нормами Постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, якою затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі Порядок №295).

Відповідно до пункту 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню (пункт 8 Порядку №295).

Згідно з пунктом 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Пунктом 27 Порядку №295 встановлено, що у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом інспекційного відвідування або актом невиїзного інспектування, після розгляду зауважень об`єкта відвідування (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та/або вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

Відповідно до пункту 28 Порядку №295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Разом з тим, на час здійснення інспекційного відвідування постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 постанову Кабінету Міністрів України №295 визнано нечинною.

Так, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов висновку, що Порядком №295, затвердженим оскаржуваною постановою, безпідставно поширено норми міжнародних Конвенцій на відносини, які такими Конвенціями не регулюються. Не розмежовано коло суб`єктів господарювання, на яких розповсюджуватиметься зазначений порядок контролю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією міжнародної організації праці №81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості і торгівлі», ратифікованою Законом «Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі №1985-IV від 08 вересня 2004 року та Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року «Про інспекцію праці в сільському господарстві» та коло суб`єктів господарювання, під час перевірки яких не застосовуватимуться такі особливості, а перевірки здійснюватимуться відповідно до вимог Закону №877-V.

Відповідно до статті 325 КАС України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Згідно з частиною 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Повний текст рішення Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/8917/17 від 14 травня 2019 року оприлюднено в ЄДРСР 17.05.2019, що не позбавляло відповідача можливості дізнатись про прийняття відповідного судового рішення та врахувати висновки такого у своїй діяльності.

Оскільки, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі №826/8917/17 не містить жодних застережень щодо наслідків визнання нормативно-правового акта нечинним, тому Порядок №295 вважається таким, що втратив чинність з дня набрання законної сили зазначеним судовим рішенням, тобто 14.05.2019.

Отже, на час здійснення інспекційного відвідування, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у справі №826/8917/17 Порядок №295 визнано нечинним, а тому приписи такого не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

З огляду на те, що положеннями статті 259 КЗпП України питання проведення інспекційних відвідувань не врегульовано, а Порядок №295 втратив чинність, тому на момент призначення (08 липня 2019 року) та проведення інспекційного відвідування (12.07.2019-16.07.2019) позивача чинними законами України не було передбачено для органів Держпраці повноважень здійснювати заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю у формі проведення інспекційних відвідувань.

Отже, при проведенні перевірки у ФОП ОСОБА_1 Управління Держпраці у Закарпатській області було зобов`язане керуватися нормами Закону №877-V, який за вказаних обставин є спеціальним законодавчим актом, що регулює спірні правовідносини, незважаючи на те, що такий регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.

Щодо аргументів скаржника про можливість проведення інспекційного відвідування, на підставі таких основних законодавчих актів, як: Конституція України, Конвенція Міжнародної організації праці №81 1947 року, Конвенція Міжнародної організації праці №129 1969 року, КЗпП України, Закон №877-V, оскільки тип перевірки - інспекційне відвідування передбачено вказаними вище Конвенціями Міжнародної організації праці, то на переконання суду апеляційної інстанції такі є безпідставними з огляду на наступне.

Посадові особи відповідача зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, тоді як спірні правовідносини врегульовані виключно положеннями Закону №877-V.

Дія Конвенції Міжнародної організації праці №81 1947 року поширюється на промислові підприємства, а дія Конвенції Міжнародної організації праці №129 1969 року - на підприємства, які займаються обробкою землі, тваринництвом, включаючи розведення худоби і догляд за нею, лісовим господарством, садівництвом, первинною переробкою продуктів сільського господарства землекористувачем, чи будь-якими іншими видами сільськогосподарської діяльності, тому вказані Конвенції не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що інспекційне відвідування позивача, за результатами якого прийнято оскаржувану постанову, здійснено не у відповідності до положень статті 19 Конституції України, за відсутності законодавчо визначених підстав, та, як наслідок, складений акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, № ЗК285/215/ПД від 16.07.2019 не є належним доказом вчиненого позивачем порушення, а проведений відповідачем захід державного контролю не може породжувати для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків.

Щодо аргументів скаржника про допущене позивачем порушення вимог законодавства про працю та правомірність прийняття постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-114 від 30.07.2019, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-114 від 30.07.2019 штраф на ФОП ОСОБА_1 накладено відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України згідно з якою юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, у редакції чинній на час винесення оскаржуваної постанови, (далі Порядок №509).

Згідно з пунктом 2 Порядку №509 штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

За встановлених обставин акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю, №ЗК285/215/ПД від 16.07.2019 не може бути підставою для накладення штрафу.

Відповідно до пункту 8 Порядку №509 під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Відповідно до долученої до матеріалів справи копії протоколу про адміністративне правопорушення № ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ від 16 липня 2019 року ОСОБА_1 вчинила адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 41 КУпАП - фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства.

Як частиною 2 статті 265 КЗпП України, так і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

При цьому, штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 КУпАП є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 листопада 2019 року у справі №308/9244/19, провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що ОСОБА_1 допустила до виконання робіт в офісі-магазині по АДРЕСА_2 / АДРЕСА_3 міста АДРЕСА_2 громадянок Щербакову Катерину Володимирівну, ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 без укладення з ними трудового договору, чим порушила вимоги статті 24 частини 3 КЗпП України. У зв`язку з чим, суд прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 ознак складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 41 КУпАП України, однак зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 у відповідності до статті 247 пункту 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення звільнено від адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 41 частиною 3 КУпАП України.

У постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №814/2156/16 визначено, що ключовою відмінністю статті 265 КЗпП України та статті 41 КУпАП є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за статтею 265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за статтею 41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин. Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого частини 2 статті 265 КЗпП і частини 3 статті 41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Враховуючи пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам суб`єкта приватного права, правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України, так само, як і правопорушення, передбачене у частині 1 статті 41 КУпАП, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність. В свою чергу, притягнення до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить статті 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені, однак спростування належними і допустимими доказами обставин, встановлених іншим судом у судовому рішенні, не порушує принципу верховенства права та правової визначеності як елемента верховенства права. Подані в такому випадку докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами визначеними процесуальним законодавством.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, враховуючи протиправність дій відповідача щодо проведення інспекційного відвідування позивача на підставі Порядку №295, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 30 липня 2019 року за №ЗК285/215/ПД/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-114 прийнята за наслідками здійснення заходів державного контролю у формі, що не передбачена чинним законодавством України, встановлені у ході такого заходу факти не можуть бути підставою для притягнення до відповідальності, а тому оскаржувана позивачем постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності оскаржуваної постанови першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення штрафу, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року у справі №260/1516/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді М. А. Пліш
Р. Й. Коваль
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 11.06.2020 згідно з ч.3 ст.321 КАС України