Справа № 1340/3487/18
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1340/3487/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Карп`як О.О., секретар судового засідання Лубоцька Н.І.. за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Гарбарука В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними рішення та дії (бездіяльність), зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

06.08.2018 року на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій позивач просить:

- визнати протиправними рішення та дії (бездіяльність) Військової прокуратури Західного регіону України щодо невидачі ОСОБА_1 при звільненні з роботи 02.09.2014 року належним чином оформленої трудової книжки;

- зобов`язати Військову прокуратуру Західного регіону України оформити і видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку;

- стягнути з Військової прокуратури Західного регіону України на користь ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.09.2014 року по день належного оформлення і видачі трудової книжки ОСОБА_1 .

Ухвалою від 08.08.2018 року позовну заяву залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків позову, а саме: подання заяви про поновлення строку звернення до суду, вказавши поважність причин його пропуску та підтвердження цього відповідними доказами.

22.08.2018 року на усунення недоліків позову позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду та визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Ухвалою від 28.08.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 14.11.2018 року зупинено провадження у справі до одужання позивача.

Ухвалою від 20.11.2019 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 16.12.2019 року клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду - задоволено, позов ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними рішення та дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишено без розгляду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2019 про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06.05.2020 відкладено розгляд справи на 02.06.2020 за клопотанням сторін.

Ухвалою від 02.06.2020 відкладено розгляд справи на 04.06.2020 за клопотанням відповідача.

Ухвалою від 04.06.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням відповідача до 10.06.2020.

Позиція позивача:

З 15.08.2012 позивач прийнятий на роботу і працював в Прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері на посаді першого заступника прокурора регіону. 24.08.2014 прокуратура Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері реорганізована шляхом перетворення у Військову прокуратуру Західного регіону України. 28.08.2014 наказом Генерального прокурора України №1194к позивач призначений на посаду першого заступника військового прокурора Західного регіону України. 02.09.2014 на підставі наказу Генерального прокурора України від 03.09.2014 №1246к позивач звільнений з роботи у військовій прокуратурі Західного регіону України на підставі п.3 ст.36 КЗпП України ( у зв`язку з вступом на військову службу). При звільненні з роботи військовою прокуратурою Західного регіону України позивачу не видана належним чином оформлена трудова книжка та він не повідомлений про нараховані суми, належні при звільненні. 24.07.2018 року позивач звернувся до відповідача щодо видачі йому належним чином оформленої трудової книжки. 31.07.2018 Військовою прокуратурою Західного регіону України позивачу видана трудова книжка серії НОМЕР_1 . Вважає, що Військовою прокуратурою Західного регіону України при звільненні ОСОБА_1 з роботи в порушення вимог статей 47, 116 КЗпП України, п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціальної політики України від 29.07.1993 №58, своєчасно не видана його трудова книжка. Крім того, при видачі 31.07.2018 ОСОБА_1 трудової книжки йому не сплачено середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (з 03.09.2014 і по теперішній час). Також, у виданій трудовій книжці невірно зазначена дата звільнення, оскільки в разі затримки видачі трудової книжки відповідно до вимог п.4.1 Інструкції днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Заперечення відповідача:

Відповідач проти позову заперечив, подав відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. У період з 15.08.2012 по 24.08.2014 ОСОБА_1 працював на умовах трудового договору на посаді першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері. Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 22.08.2014 №76ш, прокуратура Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері реорганізована з 24.08.2014 шляхом перетворення у військову прокуратуру Західного регіону України. Тобто, військова прокуратура Західного регіону України стала повним правонаступником прокуратури Західного регіону України з наглядом за додержанням законів у воєнній сфері, з усіма правами та обов`язками. 28.08.2014 ОСОБА_1 призначено першим заступником військового прокурора Західного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця. 03.09.2014 наказом Генерального прокурора України №1246к ОСОБА_1 на підставі рапорту останнього, звільнено з 02.09.2014 з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України, у зв`язку з вступом на військову службу. Того ж дня, 03.09.20214 наказом Генерального прокурора України №8-вк ОСОБА_1 на підставі його ж рапорту призначено на ту ж посаду в тому ж органі, як військовослужбовця. Тобто, між сторонами спору не припинявся ні юридичний зв`язок, ні службові відносини. Жодного дня відриву від виконання обов`язків у нього немає, грошове забезпечення виплачувалось відповідно до вимог та в установленому законом порядку. Крім того, з 14.12.2014 по 23.03.2015 у зв`язку з тимчасовою вакантною посадою військового прокурора регіону, ОСОБА_1 виконував обов`язки військового прокурора регіону. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Відповідно, під вимушеним прогулом слід визначити час протягом якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати. Однак, обставини справи вказують на зворотне, а саме перебування у службових відносинах та отримання грошового забезпечення у тій же військовій прокуратурі Західного регіону України, без будь - якого переривання в часі. Також відповідач вказує на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України від 08.08.2012 року №951к полковника юстиції ОСОБА_1 призначено першим заступником прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з 15.08.2012 року, звільнивши його з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України (а.с.14).

Наказом Генерального прокурора України від 22.08.2014 року №76ш у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо утворення військових прокуратур», реорганізовано з дня набрання чинності вищезазначеним Законом прокуратури Центрального, Південного, Західного регіонів України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері та усі підпорядковані їм 29 прокуратур з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (на правах міських) шляхом перетворення їх відповідно у військові прокуратури регіонів та гарнізонів; утворено з дня набрання чинності вищезазначеним Законом у структурі органів прокуратури України 3 військові прокуратури регіонів ( на правах прокуратур областей поза групою), а саме: військову прокуратуру Центрального регіону України ( з місцем дислокації у м. Києві), військову прокуратуру Південного регіону України (з місцем дислокації у м. Одесі), військову прокуратуру Західного регіону України (з місцем дислокації у м. Львові).

Наказом Генерального прокурора України від 28.08.2014 року №1194к старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено першим заступником військового прокурора Західного регіону України на умовах строкового трудового договору, до призначення на цю посаду військовослужбовця, звільнивши його з посади першого заступника прокурора Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (а.с.15).

02.09.2014 ОСОБА_1 подав рапорт Генеральному прокурору України, просить звільнити його з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України у зв`язку з вступом на військову службу на підставі п.3 ст.36 КЗпП України (а.с.80).

02.09.2014 ОСОБА_1 подав рапорт Генеральному прокурору України, просить призначити його на посаду першого заступника військового прокурора Західного регіону України, просить відрядити його до військової прокуратури Південного регіону України для виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами антитерористичної операції військової прокуратури цього регіону. (а.с.81).

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 року №1246к старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України з 02.09.2014 у зв`язку з вступом на військову службу (п.3 ст.36 КЗпП України) (а.с.16).

Наказом Генерального прокурора України від 03.09.2014 №8-вк у зв`язку з утворенням військових прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора України №76ш від 22.08.2014, призначено полковника юстиції ОСОБА_1 першим заступником військового прокурора Західного регіону України з 03.09.2014 року; відряджено першого заступника військового прокурора Західного регіону України полковника юстиції ОСОБА_1 до військової прокуратури Південного регіону України для виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника управління нагляду за додержанням законів об`єднаними силами антитерористичної операції військової прокуратури цього регіону, увільнивши його від виконання службових обов`язків за посадою першого заступника військового прокурора Західного регіону України, підстава: рапорт ОСОБА_1 , наказ Міністра оборони України (а.с.78).

01.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до ТВО військового прокурора Західного регіону України з рапортом, просив повідомити про виплачені йому у встановленому порядку суми у зв`язку з припиненням трудового договору і звільнення його з роботи з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у військовій сфері у вересні 2014 року, а також дату видачі йому трудової книжки; просив повідомити походження (коли і ким закуплений, яким чином надійшов до прокуратури, ким і як облікований) бланку трудової книжки, що виданий йому після звільнення з роботи з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у військовій сфері (а.с.8).

Листом від 13.07.2018 №10/5-338вих.18 Військова прокуратури Західного регіону України надала позивачу довідку про виплату йому належних сум у зв`язку звільненням з прокуратури Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері. З приводу закупівлі та видачі трудової книжки за час роботи у прокуратурі Західного регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері повідомлено, що вказана інформація у військовій прокуратурі Західного регіону України відсутня (а.с.9).

24.07.2018 позивач звернувся до відповідача з листом, просив видати йому належним чином оформлену трудову книжку та здійснити всі належні йому виплати відповідно до положень ст.ст.44, 48, 116, 117 КЗпП України та п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці, Міністерства юстиції та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (а.с.11).

Листом від 31.07.2018 року №10/5-367 вих.18 скеровано позивачу заповнену трудову книжку (а.с.12).

Відповідно до ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1.1 - 1.3 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Трудові книжки ведуться на студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо кваліфікаційним рівнем „кваліфікований робітник", „молодший спеціаліст", „бакалавр", „спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності. Трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.

Судом встановлено, що позивачем отримана трудова книжка НОМЕР_1 , у якій міститься дата заповнення 31.07.2018. Як вбачається з поданої позивачем копії трудової книжки (а.с.13), на стор.4-5 внесено запис №6 від 02.09.2014 «Звільнення з посади першого заступника військового прокурора Західного регіону України у зв`язку зі вступом на військову службу пп.3 ст.36 КЗпП України» (на підставі Наказу ГПУ від 03.09.2014 №1246к).

Судом враховуються пояснення позивача про те, що бланк трудової книжки придбаний ним 24.07.2018, що підтверджується копією товарного чеку (а.с.91).

Доводи позивач про те, що з 01.08.1988 року він перебував на військові службі і до цього часу не займався будь - якою іншою трудовою діяльністю відповідають наведеній у трудовій книжці інформації. Однак, відповідно до п.1.3 Інструкції, при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Бланк трудової книжки для заповнення поданий відповідачу лише у липні 2018 року.

Відповідно до п.2.27. Інструкції, запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

З врахуванням того, що позивач відповідно до наказу Генерального прокурора України №8-вк від 03.09.2014 продовжив працювати в тому ж органі на посаді першого заступника військового прокурора Західного регіону України, відсутні підстави для зазначення в трудовій книжці іншої дати звільнення (31.07.2018), ніж 02.09.2014.

Відтак, судом беруться до уваги доводи відповідача з приводу неможливості видачі трудової книжки позивачу 02.09.2014 з підстав ненадання такої позивачем при працевлаштуванні у 2012 році. ОСОБА_1 після звільнення як цивільної особи на наступний день продовжив службу як військовослужбовець на тій же посаді і тому ж самому органі. Жодного дня відриву від виконання обов`язків у нього не було, грошове забезпечення виплачувалось відповідно до вимог та в установленому законом порядку. Відповідач вказує, що оскільки трудова книжка позивача після його звільнення була відсутня внаслідок дій самого позивача, то зобов`язання щодо видачі цієї трудової книжки при звільнені до відповідача не перейшли.

З огляду на вищенаведене, відсутні підстави для визнання протиправними рішення та дії (бездіяльність) Військової прокуратури Західного регіону України щодо невидачі ОСОБА_1 при звільненні з роботи 02.09.2014 року належним чином оформленої трудової книжки.

З врахуванням вищенаведених висновків суду, оскільки позивачем отримано трудову книжку у липні 2018 року, не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині зобов`язання Військову прокуратуру Західного регіону України оформити і видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Відповідно д ост.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України58 від 29.07.93 (далі - Інструкція), у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Аналіз вищенаведених норм свідчить, що виплата працівникові середнього заробітку в разі затримки видачі трудової книжки власником або уповноваженим ним органом пов`язана з вимушеним прогулом, оскільки не маючи трудової книжки, працівник позбавлений можливості реалізувати своє право на працю, тоді як відповідальність за затримку розрахунку при звільненні законодавець не ставить в залежність від прогулу і пов`язує її тільки з виною, тобто зазначена стаття є санкцією за протиправні дії власника або уповноваженого ним органу в сфері оплати праці.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992, оскільки згідно зі ст.235 КЗпП оплаті підлягає вимушений прогул, вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки або неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, оплата середнього заробітку за весь час понад один рік провадиться за вимушений прогул і за умови, що заява про поновлення на роботі розглядалась більше одного року і в цьому не було вини працівника. При частковій вині працівника оплата вимушеного прогулу за період понад один рік може бути відповідно зменшена. Висновок суду про наявність вини працівника (не з`являвся на виклик суду, вчиняв інші дії по зволіканню розгляду справи) або її відсутність, про

межі зменшення розміру виплати має бути мотивованим.

Враховуючи те, що позивач відповідно до наказу Генерального прокурора України №8-вк від 03.09.2014 продовжив працювати в тому ж органі на посаді першого заступника військового прокурора Західного регіону України на підставі поданого ним рапорту, отримував заробітну плату, відтак відсутні підстави стверджувати про наявність вимушеного прогулу у позивача чи перешкоджання подальшого його працевлаштування з підстав невидачі трудової книжки з 03.09.2014 відповідачем.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та обґрунтованість покликань відповідача. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись статтями 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, пп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України про визнання протиправними рішення та дії (бездіяльність), зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15.06.2020 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна