Справа № 452/454/17
Суддя: Кравців В. І.
Дата ухвалення: 2017-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №: 452/454/17
П О С Т А Н О В А
24 липня 2017 року м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,
з участю секретаря Добрянського І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та інспектора управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сивківа Олександра Петровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ОСОБА_1 23 лютого 2017 року пред`явив адміністративний позов до УПП та інспектора УПП у м. Івано-Франківську ЛПП Сивківа О.П. про визнання дій інспектора УПП у м. Івано-Франківську ДПП Сивківа О.П. протиправними і скасування постанови від 9 лютого 2017 року у справі про притягнення його, позивача, до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення штрафу у розмірі 425 грн.
У обґрунтування позову посилався на те, що 9 лютого 2017 року він керував транспортним засобом Мегсеdез-Вепz Sргіпtег, номерний знак НОМЕР_1 , у м. Івано-Франківську і на вулиці Бандери інспектор УПП у м. Івано-Франківську ДПП Сивків О.П. зупинив його транспортний засіб, перевірив документи та повідомив, що він, позивач, користувався засобом зв`язку, і не беручи до уваги заперечення, виніс постанову про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Під час складення постанови він пояснював, що перебуваючи за кермом автомобіля, жодним засобом зв`язку не користувався; звертав увагу на те, що попереду його автомобіля рухався інший подібний транспортний засіб. Проте, його пояснення інспектор уваги не взяв, жодного доказу його, а не водія іншого транспортного засобу, вини не розглядав. За таких обставин він відмовився підписувати оскаржувану постанову і отримав її копію поштовим відправленням 16 лютого 2017 року.
Такі дії інспектора Сивківа О.П. вважає протиправними, а винесену ним постанову у справі про адміністративне правопорушення такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.
Під час судового розгляду ОСОБА_1 у підтримання позовних вимог посилався на обставини, викладені в позовній заяві.
Відповідачі позов не визнали у письмовому запереченні проти позову ОСОБА_1 посилалися на те, що 09.02.2017 інспектор роти №4 батальйону УПП у м. Івано-Франківську ДПП, лейтенант поліції Сивків О.П. зі своїм напарником під час патрулювання на вул. Бандери м. Івано-Франківська, приблизно о 10 год., помітили транспортний засіб «Мегсеdез-Вепz Sргіпtег», номерний знак НОМЕР_1 , водій якого керував ТЗ, при цьому користувався засобом зв`язку - мобільним телефоном, тримаючи його в руці, чим порушив підпункт «д» пункту 2.9 Правил дорожнього руху.
Відповідно до п. п. 1 п. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР. Водій службового транспортного засобу патрульної поліції для того, щоб припинити водієм ТЗ правопорушення, включив звуковий сигнал та зобов`язав зупинитися водія ТЗ, останній вимогу інспекторів патрульної поліції виконав і після його зупинки вищевказаного ОСОБА_2 підійшов до нього, представився відповідно до п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», проінформував водія про причину зупинення ним транспортного засобу, а саме, порушення підпункту «д» пункту 2.9 ПДР, де зазначено, що водієві забороняється: під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).
Після виконання вимог, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», ОСОБА_2 пред`явив законну вимогу до водія про пред`явлення документів, передбачених п. п. «а», «б», «г» п. 2.1 ПДР, котрий законну вимогу поліцейського виконав, пред`явивши вказані документи.
Відповідно до ст. 279 КУпАП ОСОБА_2 , як посадова особа, яка має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, зазначені у ст. 222 КУпАП, у тому числі за ст. 122 КУпАП, оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП щодо ОСОБА_1 . Після оголошення про початок розгляду справи інспектор зачитав ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, інспектором Сивківим О.П. після розгляду адміністративної справи було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 425 грн. та оголошено її зміст. Після оголошення змісту постанови ОСОБА_1 надано можливість ознайомитися з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, та підписати її, що в позивач і зробив.
Згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі, чого не врахував позивач, вириваючи слова з контексту. Крім цього, позивач у своїй позовній заяві наголошує на тому, що жодними доказами його вина в порушенні будь-якої норми не доведена.
Для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу про адміністративне правопорушення чи винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються, за винятком випадків спрощеного провадження, у протоколі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконання посадової особи і це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи. Ця думка ґрунтується на некритичному ставленні до окремих доказів, відсутності будь-яких переваг одних доказів над іншими, додержанні законності. До того ж, посадова особа керується своєю правосвідомістю. Це є дуже важливим чинником у вирішенні питання про оцінку доказів, адже правосвідомість - це ставлення особи до права, його ролі у суспільстві.
Таким чином, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення відповідачем постанови відбулося у відповідності до вимог КУпАП.
Вислухавши пояснення позивача, з`ясувавши всі обставин у справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, керуючись таким.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Статтею 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Відповідно до ст. ст. 10 та 11 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 71 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. ст. 8 та 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а також принципом законності, відповідно до якого:
1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;
2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі (про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі) від 9 лютого 2017 року, винесеної інспектором УПП в м. Івано-Франківськ лейтенантом Сивківим О.П., убачається, що ОСОБА_1 9 лютого 2017 року о 10 год. 30 хв. на вул. С.Бандери у м. Івано-Франківськ, керуючи транспортним засобом марки «Мегсеdеs-Вепz Sргіпtег, номерний знак НОМЕР_1 », користувався засобом зв`язку тримаючи його в руці, чим порушив пункт 2.9 ПДР , тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності - штрафу у розмірі 425 грн.( а. с. 4).
Відповідно до ч. 3 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 і 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Тобто, складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП не є обов`язковим.
Надаючи правову оцінку вказаній постанові про адміністративне правопорушення, суд виходить із такого.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями ст. 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення інспектором не були з`ясовані ці обставини.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, норми КАС України покладають на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльність та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів, невиконання відповідачем свого обов`язку довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.
Таким чином, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належними та допустимими доказами відомості, що містяться у постанові про адміністративне правопорушення, виходячи з того, що сама по собі постанова, за відсутності інших доказів вини, не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні.
У даній адміністративній справі, відповідачем жодних доказів, а саме фото- та відео фіксації на підтвердження факту, щодо вчинення позивачем вказаного правопорушення, не надано.
Свідок ОСОБА_3 показала, що вона їхала у вказаному автомобілі разом із своїм чоловіком і він по телефону не розмовляв, однак інспектором не були взяті до уваги її пояснення, які вона давала під час зупинки транспортного засобу та складення постанови.
Тому, притягнення позивача до адміністративної відповідальності на підставі лише постанови без наявності матеріалів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а саме рапортів посадових осіб, письмових пояснень свідків правопорушення, матеріалів, на яких зафіксовано правопорушення, є порушенням принципу всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності та принципу суворого додержання законності при здійсненні проваджень у справах про адміністративні правопорушення, встановлених КУпАП.
За наведеного, суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що посадовою особою, яка виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, висновок про вчинення адміністративного правопорушення робиться на підставі безпосереднього спостереження, оцінка доказів здійснюється за внутрішнім переконанням посадової особи і це означає, що під час повного, всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи у посадової особи формується своя певна думка щодо конкретної справи, а не на підставі належних та допустимих доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.
Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події i складу адміністративного правопорушення.
За таких обставинах суд вважає, що постанова від 09.02.2017 про накладання адміністративного стягнення на позивача не відповідає вимогам закону, не підтверджує наявність адміністративного правопорушення та інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, постанова винесена за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірних дій позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а постанова скасуванню.
Відповідно до Закону України «Про національну поліції України» від 02 липня 2015 року в системі національної поліції України функціонує патрульна поліція. Органом управління патрульної поліції є Департамент патрульної поліції Національної поліції України, який являється юридичною особою і зареєстрований в ЄДР і якому підпорядковані його структурні підрозділи в областях, а саме управління патрульної поліції.
Департамент патрульної поліції діє на підставі Положення про Департамент патрульної поліції Національної поліції України, яке затверджене наказом Національної поліції 06 листопада 2015 р. № 73 (у редакції наказу Національної поліції від 18 листопада 2015 р. № 96). В структурі Департаменту діють його структурні підрозділи, а саме територіальні управління у тому числі діє і управління патрульної поліції в м. Івано-Франківськ, яка не є юридичною особою.
Позивачем оскаржуються дії суб`єкта владних повноважень, а саме, інспектора управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сивківа О.П., котрий згідно п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП України, від імені органів Національної поліції мав право розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, тобто є належним відповідачем, та одночасно позов пред`явлено до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, котре є неналежним відповідачем у справі при цьому без будь-якого мотивування подання позову до управління, тому суд прийшов дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині пред`явлення його до Управління патрульної поліції в м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за безпідставністю позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 159, 160, 162, 163 КАС України, суд
Позов ОСОБА_1 до інспектора управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сивківа Олександра Петровича про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Сивківа О.П. від 9 лютого 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення штрафу у розмірі 425 грн.
Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відмовити за безпідставністю позовних вимог у позові ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції НП України про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя