Справа № 826/14916/17
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Кобаля М.І.;

за участю секретаря: Несін К.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року (розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у місті Києві до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості в розмірі 10 260 053, 80 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДФС у місті Києві (далі - позивач, податковий орган, ГУ ДФС у м. Києві, позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (далі - ПАТ «Мостобуд», відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 10 260 053, 80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за відповідачем, станом на дату звернення до суду, обліковується податковий борг в розмірі 10 260 053,80 грн., що виник на підставі самостійно узгоджених сум податкових зобов`язань, згідно податкової звітності, але не сплачених у визначеному законом порядку, у зв`язку з чим винесено податкову вимогу, яку направлено відповідачу у визначений законом спосіб, проте позивачем, на момент звернення до суд з цим позовом, зазначену суму податкового боргу не сплачено.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року в задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у місті Києві (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове, яким позов задоволити.

З огляду на те, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилися, колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311, ч.2 ст. 313 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

У відповідності до ст.308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року відкрито та призначено розгляд за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року на 19 березня 2020 року на 09 год. 30 хв.

Про зазначене вище повісткою - повідомленням від 25 лютого 2020 року проінформовано сторін.

Довідкою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 березня 2020 року повідомлено сторін про зняття з розгляду апеляційної скарги призначеної на 19.03.2020 на 09 год. 30 хв. та довідкою від 19 березня 2020 року повідомлено сторін про те, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення», ст. 11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», керуючись постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 р. №211, враховуючи рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10 березня 2020 р., рішення Постійної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 березня 2020 р. та рекомендації Ради суддів України від 16 березня 2020 р. N 9рс-186/20 про запровадження особливого режиму роботи на період проведення карантинних заходів, з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, колегією суддів ухвалено зняти з розгляду справу № 826/14916/17 за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у місті Києві до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» про стягнення заборгованості в розмірі 10 260 053, 80 грн., до закінчення дії карантину. Зазначено, що про час та дату подальшого розгляду справи сторони будуть повідомлені після закінчення дії карантину у порядку, передбаченому ст.ст. 126-129 КАС України.

Повісткою - повідомленням від 19 травня 2020 року сторін повідомлено про розгляд справи, який відбудеться о 10 год. 10 хв. 11 червня 2020 р.

10 червня 2020 року на поштову адресу Шостого апеляційного адміністративного суду від Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Подане клопотання обґрунтована тим, що представник Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (єдиний юрист) буде знаходитись у відрядженні з 10.06.2020 року по 11.06.2020 року в м. Луцьку, у зв`язку з чим відповідач не має можливості забезпечити явку свого уповноваженого представника та взяти участь у судовому засіданні, що призначене на 11.06.2020 року.

Перевіривши матеріали справи та подане клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Порядок відкладення розгляду справи або оголошення перерви в її розгляді передбачено ст. 223 КАС України.

При цьому даною статтею передбачено підстави для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 223 КАС України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку, коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їхні представники.

Колегія суддів зазначає, що подане клопотання відповідачем про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що єдиний юрист підприємства буде знаходитись у відрядженні з 10.06.2020 року по 11.06.2020 року в м. Луцьку, у зв`язку з чим останній не має можливості забезпечити явку свого уповноваженого представника та взяти участь у судовому засіданні, що призначене на 11.06.2020 року, не обґрунтована належним чином та не підтверджена доказами неможливості бути присутнім під час судового засідання.

З огляду на те, що розгляд зазначеної в клопотання справи не перешкоджає подальшому перегляду в апеляційному порядку даної адміністративної справи та виходячи з правил ч. 1 ст. 223, ч.2 ст.205 КАС України колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи або перерви в судовому засіданні.

Повісткою - повідомленням від 19 травня 2020 року сторін повідомлено про розгляд справи, який відбудеться о 10 год 10 хв. 11 червня 2020 р.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що повістка повідомлення про день, час та місце судового засідання від 11 червня 2020 року у справі, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, була вручена під підпис ПАТ «Мостобуд» 21 травня 2020 року.

Тобто, повістку повідомлення про призначення до розгляду апеляційної скарги у справі, на 10 год. 10 хв. 11 червня 2019 року, вручено апелянту 21 травня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановляння ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановляння ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що ПАТ «Мостобуд» перебуває на податковому обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві та є платником податків.

Згідно інформаційної довідки від 22.09.2017 № 14842/9/26-15-17-02-31, станом на 19.07.2017 за позивачем обліковується податковий борг, що виник починаючи з 30.03.2017, а саме: податок на нерухоме майно - 47 902,80 грн., податок на додану вартість - 1 043 289,00 грн., рентна плата за спеціальне використання води - 181,35 грн., земельний податок - 122 688,12 грн., надходження від викидів - 8 204,84 грн., надходження від розміщення відходів 821,48 грн., орендна плата - 9 036 966,21, що в сумі становить 10 260 053,80 грн.

Вказана сума податкового боргу виникла на підставі самостійно узгоджених сум податкових зобов`язань, згідно податкової звітності, але не сплачених у визначеному законом порядку.

Вказаний борг не був погашений відповідачем у добровільному порядку, що обумовило ГУ ДФС у м. Києві на звернення до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.39 пункт 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України).

Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк (підпункт 14.1.156 пункт 14.1 стаття 14 Податкового кодексу України).

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Виконанням податкового обов`язку згідно пункту 38.1 статті 38 Податкового кодексу України є сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається податковим боргом.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога надсилається також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (пункт 59.4 статті 59 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України після закінчення встановлених Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом (підпункт «б» підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 Податкового кодексу України)

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 06.12.2016 року було прийнято податкову вимогу № 6208-17 на суму 991, 28 грн., з часу виставлення якої податковий борг платника не переривався.

Таким чином, вказане вище свідчить, що в межах спірних відносин податковим органом дотриманий порядок направлення на адресу відповідача вимоги про сплату боргу.

У той же час, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2017 року порушено провадження у справі № 910/24323/16 про банкрутство ПАТ «Мостобуд».

Також, вказаною ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном боржника.

Окрім зазначеного встановлено, що Головне управління Державної фіскальної служби у м. Києві звернулось до Господарського суду міста Києва із заявами: від 14.03.2017 про визнання кредитором по справі № 910/24323/16 з грошовими вимогами в сумі 153 119 016,34 грн.; від 02.08.2017 про визнання кредитором у справі з грошовими вимогами в сумі 15 308,31 грн., які складаються із податкової заборгованості із земельного податку.

При цьому, наявний у відповідача борг виник починаючи з 30 березня 2017 року, тобто після порушення провадження у справі про банкрутство Податкового акціонерного товариства «Мостобуд».

Беручи до уваги викладене вище, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) кредитор - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, щодо виплати заборгованості по заробітній платі працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов`язкових платежів).

За положеннями ч. 1 ст. 19 Закону № 2343-XII (в редакції чинній на час порушення справи про банкрутство), мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження (проваджень) у справі про банкрутство, про що з/азначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо. ( ч. 3 ст. 19 Закону № 2343-XII).

Беручи до уваги викладене, колегія суддів зазначає, що податкова вимога в розумінні Податкового кодексу України є письмовою вимогою контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, відтак вона є документом, що містить майнові вимоги, за яким стягнення здійснюється в судовому порядку, а тому стягнення боргу на її підставі заборонено протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Крім того, стягнення податкового боргу не є тим випадком, на який не поширюється дія мораторію в розумінні ч. 5 ст. 19 Закону № 2343-XII.

Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство (ч. 7 ст. 19 Закону № 2343-XII).

Відтак, податковий орган має право заявити вимоги щодо грошових зобов`язань до Товариства (боржника) в межах розгляду справи про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 03.05.2018 року у справі № 804/13891/15 , який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України та ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016 року, має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до Господарського суду м. Києва по справі № 910/24323/16 заяви від 14.03.2017 року та від 02.08.2017 року про визнання Головного управління ДФС у місті Києві кредитором Публічного акціонерного товариства «Мостобуд».

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що судом першої інстанції окрім зазначеного вище не надано оцінку тому, що податкова вимога позивачем щодо ПАТ «Мостобуд» виник прийнята 06.12.2016 року на суму 991, 28 грн.

Відповідно до пояснень наданих представником відповідача ГУ ДФС у м. Києві звернулось до Господарського суду м. Києва 02.08.2017 із заявою про визнання кредитором у справі з грошовими вимогами у сумі 15 308, 31 грн., які складаються із податкової заборгованості із земельного податку, яка сформована до порушення провадження у справі про банкрутство (а.с.109 т.1).

Також, ГУ ДФС у м. Києві звернулась до Господарського суду м. Києва 13.03.2017 року із заявою про визнання кредитором у справі з грошовими вимогами 153 119 016, 34 грн. (а.с.110-113 т.1)

Вказує, сума податкового боргу позивача збільшилась у зв`язку із самостійно задекларованими зобов`язаннями на суму 10 260 053, 80 грн.

Відповідно до довідки ГУ ДФС у м. Києві від 22.09.2017 року, податковий борг обліковується у розмірі 10 260 053, 80 грн.

У зв`язку із зазначеним вище ГУ ДФС у м. Києві звернулось з позовною заявою про стягнення податкового боргу відповідно до вх. №826/14916/17 лише 17.11.2017 року.

Надаючи оцінку зазначеному вище, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач звернувся з вимогами щодо стягнення податкового боргу до адміністративного суду та до господарського суду із заявою про визнання кредитором у справі з грошовими вимогами про стягнення грошових коштів одночасно.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДФС у місті Києві.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мір досліджено обставини справи на підставі яких суд прийшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог проте помилково не дослідив в повному обсязі питання, що стосується звернення заявника одночасно як до Окружного адміністративного суду м. Києва так і до Господарського суду міста Києва, а тому її мотивувальна частина підлягає зміні.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

М.І. Кобаль