Справа № 816/1531/18
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2020 року м. ПолтаваСправа № 816/1531/18

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Чеснокової А.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2018 року ТОВ "Гадячсир" звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 56258990 від 24 квітня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 56258990 від 24 квітня 2018 року винесена з порушенням вимог частини першої статті 24 та частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", а саме: відповідач відкрив виконавче провадження не за місцем перебування боржника та не за місцезнаходженням його майна, а також сума виконавчого збору розрахована у розмірі 10% від суми заборгованості, а не від фактично стягнутої суми за виконавчим документом. Наполягав на тому, що передбачений частиною другою статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України строк звернення до суду з цим позовом ним дотримано, оскільки спірну постанову позивачем отримано 22 травня 2018 року.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року, позовні вимоги задоволено.

Постановою Верховного суду від 20 травня 2020 року рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13 липня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 10 жовтня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року зазначену справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України позов не визнав та у відзиві на позовну заяву зазначив, що спірна винесена у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, зазначив про пропуск позивачем десятиденного строку звернення до суду з цим позовом /а.с. 96-101/.

11 червня 2020 року до суду надійшов відзив Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на позов, у якому співвідповідач наполягав на безпідставності позовних вимог з мотивів, аналогічних викладеним у відзиві ВПВР Департаменту ДВС Міністерства юстиції України /т. ІІ а.с. 206-208/.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року, у справі № 917/1400/16 позовні вимоги ПАТ "Укарсоцбанк" до ТОВ "Гадячсир" про стягнення заборгованості задоволено та стягнуто з ТОВ "Гадячсир" 15917447 доларів 81 центів США заборгованості за кредитом та 206700,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

На виконання вказаного рішення Господарським судом Полтавської області видано наказ № 917/1400/16 від 03 жовтня 2017 року /т. І а.с. 103/.

18 жовтня 2017 року ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 54937258 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03 жовтня 2017 року та накладено арешт на майно боржника та арешт коштів боржника /т. І а.с. 104-109, 114-116/.

В рахунок погашення заборгованості за рішенням Господарського суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року та на виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03 жовтня 2017 року позивачем сплачено 619,17 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку ТОВ "Гадячсир" від 20 жовтня 2017 року та від 23 жовтня 2017 року /т. І а.с. 20-23/.

Відповідно до ухвали Вищого господарського суду України від 10 листопада 2017 року у справі № 917/1400/16 головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зупинено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 54937258 /т. І а.с 117-118/.

Постановою від 23 квітня 2018 року виконавче провадження № 54937258 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 03 жовтня 2017 року № 917/1400/16 поновлено /т. І а.с. 119-120/. Цього ж дня головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача /т. І а.с. 121-122/.

23 квітня 2018 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 1591744,78 доларів США та 20760,00 грн. /т. І а.с. 123-124/.

24 квітня 2018 року головним державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56258990 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 54937258 від 23 квітня 2018 року, а також постанову про арешт майна боржника /т. І а.с. 125-128/.

27 квітня 2018 року ТОВ "Гадячсир" сплачено виконавчий збір у розмірі 61,92 грн., тобто 10% від фактично стягнутої суми /т. І а.с. 12/.

Не погодившись з розрахунком розміру виконавчого збору та місцем відкриття виконавчого провадження № 56258990 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору № 54937258 від 23 квітня 2018 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про виконавче провадження". Положення інших нормативно-правових актів застосовуються, якщо ці положення не суперечать Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами першою та другою статті 18 цього Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою та четвертою статті 37 вказаного Закону виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

За змістом частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За визначенням частин першої та другої статті 27 цього Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби; виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 вказаного Закону постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, що підлягає примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Як передбачено частиною першою статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Частиною першою статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Відтак, виконавче провадження відкривається або за місцем проживання, перебування, роботи боржника, або за місцезнаходженням його майна.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що згідно з відомостями, зазначеними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням ТОВ "Гадячсир" є: 37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Будька, 17 /т. І а.с. 132-142/.

Таким чином, органами виконавчої служби які уповноважені на здійснення виконавчих дій за місцем перебування боржника ТОВ "Гадячсир", є органи виконавчої служби, повноваження яких поширюються на м. Гадяч Полтавської області.

Майно, яке знаходиться чи зареєстроване на адміністративній території міста Києва чи Київської області, у ТОВ "Гадячсир" відсутнє, що підтверджується: 1) довідкою вих. № 125/1 від 15 травня 2018 року, 2) Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ТОВ "Гадячсир" (ідентифікаційний код 33460268), 3) ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 листопада 2017 року у справі № 826/14428/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18 січня 2018 року та постановою Верховного Суду від 05 квітня 2018 року /т. І а.с. 87, 143-179, реєстраційні номера в ЄДРСР 70447111, 71656237, 73261296/.

Аналіз вищевикладеного дає підстави стверджувати, що виконавче провадження № 56258990 відкрито ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ані за місцем перебування боржника, ані за місцем знаходження його майна, що є порушенням вимог частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Як встановлено судом, юридичною підставою визначення відповідачем місця відкриття виконавчого провадження № 56258990 стали положення пункту 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (надалі - Інструкція № 512/5).

За приписами пункту 4 Інструкції № 512/5 ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підвідомчі рішення, за якими сума зобов`язання становить двадцять та більше мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

Суд не погоджується з правомірністю застосування відповідачем зазначеної норми, оскільки остання суперечить положенням частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", яка передбачає, що місцем відкриття виконавчого провадження може бути або місце проживання, перебування, роботи боржника, або місцезнаходження його майна.

Таким чином, місце відкриття виконавчого провадження Закон України "Про виконавче провадження" визначає за територіальним принципом, а Інструкція № 512/5 - з розміром суми зобов`язання.

Частиною третьою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що у спірних правовідносин належить керуватись положеннями частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", як такого, що має вищу юридичну силу у порівнянні з Інструкцією № 512/5.

Надавши перевагу застосуванню пункту 4 Інструкції № 512/5, відповідач діяв не у відповідності до положень частини другої статті 19 Конституції України, яка приписує органами державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Посилання відповідача на застосування ним пункту 4 Інструкції № 512/5 у системному зв`язку з частиною третьою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" суд вважає необґрунтованими з таких міркувань.

За правилами частини третьої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Оскільки положення наведеної норми передбачають, що постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виконує в порядку, встановленому цим Законом, то остання вказує на порядок здійснення виконання і не визначає орган виконання. У свою чергу порядок виконання постанов державного виконавця врегульований у тому числі і статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".

До того ж визначений відповідачем розмір виконавчого збору явно та однозначно не узгоджується з положенням частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Абзацом 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За правилами частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Судом встановлено, що на виконання рішення Господарського суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року та наказу Господарського суду Полтавської області № 917/1400/16 від 03 жовтня 2017 року ТОВ "Гадячсир" сплачено заборгованість у сумі 619,17 грн., а відтак сума виконавчого збору не може перевищувати 61,92 грн. (10% від фактично стягнутої суми).

Разом із тим, відповідачем у постанові про стягнення виконавчого збору ВП № 54937258 від 23 квітня 2018 року визначено до сплати виконавчий збір у сумі 1591744,78 доларів США та 20760,00 грн.

І хоча законодавець місце, строк та порядок відкриття виконавчого провадження не ставить в залежність від розміру виконавчого збору, проте завищення розміру виконавчого збору призвело до застосування відповідачем пункту 4 Інструкції № 512/5 та відкриття виконавчого провадження № 56258990 саме ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Суд наголошує, що за змістом статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" розмір виконавчого збору не є обставиною, яка впливає на умови відкриття виконавчого провадження, а тому неправильне визначення відповідачем розміру виконавчого збору не може бути підставою для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення виконавчого збору ВП № 56258990 від 24 квітня 2018 року. Визнання розміру виконавчого збору необґрунтованим може мати наслідком визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 54937258 від 23 квітня 2018 року, яка не є предметом спору в цій справі.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що відповідач порушив вимоги частини першої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" щодо місця відкриття виконавчого провадження № 56258990.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положень частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України не доведено правомірності прийняття спірної постанови про відкриття виконавчого провадження № 56258990 від 24 квітня 2018 року, а тому остання підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

Відхиляючи доводи відповідача про порушення позивачем десятиденного строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу позовну заяву у справах з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірну постанову про відкриття виконавчого провадження № 56258990 від 24 квітня 2018 року ТОВ "Гадячсир" отримало 22 травня 2018 року /т. І а.с. 73-74/.

Таким чином, строк звернення до суду з цим позовом позивачем дотримано. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, документально підтверджені витрати позивача зі сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн. підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 9, 77, 134, 139, 241-245, 255, 287, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, ) до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Січових Стрільців, 73, м. Київ, 01001), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Січових Стрільців, 73, м. Київ, 01001) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 56258990 від 24 квітня 2018 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Січових Стрільців, буд. 73, м. Київ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Чеснокова