Справа № 540/2532/19
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2532/19
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

за участі секретаря Стефанцевої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року про залишення без розгляду частини позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправними і скасування результатів виконання завдань за 2019 рік, наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці в Херсонській області від 06.11.2019 року №222-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати результати виконання завдань за 2019 рік, підготовлені заступником начальника управління - начальником відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Херсонській області О.О. Овчарук;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Херсонській області про затвердження посадової інструкції заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області, затвердженої 04.06.2019 року;

- поновити його на посаді заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Херсонській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року залишено без розгляду позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держпраці у Херсонській області про затвердження посадової інструкції заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області від 04.06.2019 року.

Підставою для залишення без розгляду зазначеної частини позовних вимог стала та обставина, що позивачем пропущено строк звернення до суду, установленого ч.5 ст.122 КАС України, і причини пропуску цього строку визнані судом неповажними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу в цій частині позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги його доводи, що покладення на нього додаткових обов`язків оновленою Посадовою Інструкцією у сукупності з виконанням завдання від 18.09.2019 року, виникнення у зв`язку з цим складних умов праці, напружених трудових стосунків позбавило його можливості вчасно та якісно підготувати і подати позовну заяву про оскарження цієї Інструкції, що, на його думку, є поважною причиною пропуску ним строку звернення до суду та є обґрунтованою підставою для поновлення цього строку.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Держпраці у Херсонській області зазначило, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити оскаржувану ухвалу без змін.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановив суд першої інстанції, з 26.10.2015 року позивач проходив службу у Головному управлінні Держпраці в Херсонській області, де з 22.02.2019 року обіймав посаду заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки.

04.06.2019 року першим заступником начальника ГУ Держпраці у Херсонській області затверджено посадову інструкцію заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області, з якою позивач ознайомився 18.09.2019 року.

До того часу в Управлінні діяла посадова інструкція заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області, затверджена начальником Управління 22.02.2019 року, з якою позивач був ознайомлений в той же день.

Не погодившись з оновленою посадовою інструкцією, яка, на його думку, суттєво змінювала умови його праці, позивач виклав свої письмові зауваження, а 28.11.2019 року подав до суду позовну заяву, в якій, серед іншого, висунув вимогу про визнання протиправним та скасування наказу про затвердження вказаної Посадової інструкції.

02.01.2020 року Базіль С.В. подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів та визнання причин пропуску цього строку поважними, вказавши при цьому, що він скористався правом на досудове вирішення спору, виклавши зауваження до Посадової інструкції, проте будь-якої реакції з боку Управління не отримав. До того ж зазначив, що оскільки в день ознайомлення з інструкцією отримав завдання на 2019 рік та був вимушений виконувати й інші посадові обов`язки, він не мав реальної можливості подати позов у встановлені законом строки.

Джерела правового регулювання та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частин 1, 3, 5 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому поважними причинами пропуску процесуального строку можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодного доказу існування об`єктивних і непереборних причин, які перешкоджали позивачеві своєчасно звернутись до суду із даним позовом.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги доводи заявника щодо реалізації ним права досудового порядку вирішення спору, оскільки вчинення державним службовцем на посадовій інструкції зауважень не є способом захисту прав, який визначений статтею 11 Закону України «Про державну службу» і не може вважатися досудовим порядком вирішення спору.

Колегія суддів також вважає правильним висновок суду першої інстанції, що посилання позивача на неможливість підготувати і подати позовну заяву через складні умови праці, викликані необхідністю, окрім основних обов`язків, виконувати завдання від 18.09.2019 року, напружені трудові стосунки, також не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку на звернення до суду, адже за змістом завдань від 18.09.2019 року на позивача здебільшого покладено обов`язки здійснювати контроль за підготовкою підпорядкованими працівниками направлень на проведення заходів державного нагляду контролю, планів завдань таких заходів, а також контролювати зайнятість державних інспекторів у здійсненні цих заходів. Взагалі виконання цих завдань полягало у виконанні позивачем своїх посадових обов`язків, що не може бути перешкодою у реалізації ним суб`єктивного права на звернення до суду. Крім того, позивачем не доведено, що обсяг, характер та складність виконуваних ним завдань досягали такого рівня, що перешкоджали йому підготувати і подати вчасно позовну заяву, отже наведені позивачем причини пропуску строку на звернення до суду обґрунтовано визнано судом першої інстанції неповажними.

Наслідки пропуску строків на звернення до суду визначені статтею 123 КАС України, відповідно до якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини 1 статті 240 КАС України установлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з практикою ЄСПЛ для забезпечення оптимального співвідношення права на доступ до правосуддя та принципу правової визначеності у процесі прийняття судом рішення про поновлення строку на звернення до суду мають враховуватися:

1) особливі обставини кожної конкретної справи у системному зв`язку з причинами пропуску строку на звернення до суду; наявність причин непереборного та об`єктивного характеру пропуску строку на звернення до суду;

2) характер права, для захисту якого надійшло звернення до суду, та його значення для сторін;

3) період, який минув з моменту пропуску строку, правові наслідки його поновлення або не поновлення;

4) наявність публічного (суспільного та, меншою мірою, державного) інтересу у справі;

5) фундаментальність значення справи для судової та правозастосовної практики.

Згідно п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 р., набула чинності для України 11.09.1997 р.) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» (заява №20347/03 §35) зазначено, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У такій формі в цьому пункті втілено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу, тобто право на порушення провадження в суді за цивільним позовом. Однак це право не є абсолютним. Воно може підлягати законним обмеженням, таким, наприклад, як передбачені законом строки давності.

У справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) Європейський суд з прав людини зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Таким чином, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В даному випадку регулювання з боку держави полягає у встановлені строків звернення з позовом до суду. Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Таким чином, дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року про залишення без розгляду частини позовних вимог - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.
Повне судове рішення складено 12.06.2020року.