Справа № 420/3400/20
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3400/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Юхтенко Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Закуріної А.М.,

за участю

від позивача: Старостін С.О., за ордером

від відповідача: Арутюнян Е.Ю.,- за довіреністю

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування наказу від 04.03.2020 року №15-3386/13-20-СГ та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду 21 квітня 2020 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування наказу від 04.03.2020 року №15-3386/13-20-СГ та зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів).

Позовна заява обґрунтована тим, що оскаржуваний наказ від 04.03.2020 року №15-3386/13-20-СГ, яким позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою у зв`язку з відсутністю погодження Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області є протиправним та підлягає скасуванню.

Так, позивач зазначив, що органом виконавчої влади, який передає земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності на території Одеської області є Головне управління Держгеокадастру в Одеській області та Земельним кодексом України передбачено вичерпні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, натомість відсутність погодження органу місцевого самоврядування відносно даної земельної ділянки як підстава для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не передбачена статтею 118 ЗК України, а тому відмова відповідача є неправомірною та такою, що не відповідає вимогам ст. 118 ЗК України.

Також відповідач зазначив, що оскільки відповідач відмовив у наданні дозволу з формальних підстав, то єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою.

Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 18 травня 2020 року.

У встановлений судом строк, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву (вхід. №18381/20 від 12.05.2020 року), в якому відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначивши що Головним управлінням відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів) з підстав відсутності погодження Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до доручення Віце-прем`єра міністра - Міністра розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана ОСОБА_2 Б. від 08.10.2014 року №37732/0/1-14, під час розгляду клопотань про надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності необхідно враховувати позицію органів місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Окрім того, відповідач зазначив, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії входять за межі визначених йому повноважень законодавством.

Позивачем, в свою чергу, надано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач не надав суду заперечення.

На відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, судом у справі встановлені такі факти та обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 (а.с.14-15).

Позивач 20 грудня 2019 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів), зазначивши, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав. До клопотання додано графічні матеріали з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, паспорт позивача (а.с.12-15).

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області листом вих. №ПІ-2040/0-214/0/63-20 від 13.04.2020 року «Про надання інформації» повідомило позивача про те, що ГУ Держгеокадастру в Одеській області розглянуто клопотання позивача та прийнято наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 04.03.2020 року за №15-3386/13-20-СГ, копію якого надіслано позивачу (а.с.10-11).

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 04.03.2020 року за №15-3386/13-20-ОГ позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів) з підстав відсутності погодження Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.11).

Суд встановив, що відповідач надіслав сільським, селищним, міським радам Одеської області лист від 28.01.2020 року № 18-15-0.3-1040/2-20 «Про розгляд питання щодо можливості надання земельної ділянки» з проханням надати інформацію щодо погодження (не погодження) надання Головним управлінням земельної ділянки на підставі звернення про надання земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована в межах ради (а.с. 31).

У судовому засіданні відповідач зазначив, що відповіді не цей лист Головне управління не отримало.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши положення чинного законодавства України, що регулює спірні правовідносини, враховуючи обставини справи, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надані учасниками справи пояснення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належать частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України, встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Земельним кодексом України.

Перевіряючи правомірність оскаржуваного рішення відповідно до приписів ст. 2 КАС України, суд виходить із такого.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з п. а) ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

В розумінні вимог статей 81, 116 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно з ст. 79 Земельного кодексу України, земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з п. б. ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 123 зазначеного Кодексу, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення, формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 Земельного кодексу України.

Частиною 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

При цьому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 20 грудня 2019 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів), зазначивши, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням не використав. До клопотання додано графічні матеріали з позначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, паспорт позивача (а.с.12-15).

Головне управління Держгеокадастру в Одеській області прийняло наказ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 04.03.2020 року за №15-3386/13-20-СГ, копію якого надіслано позивачу (а.с.10-11).

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру в Одеській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 04.03.2020 року за №15-3386/13-20-ОГ позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів) з підстав відсутності погодження Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою (а.с.11).

Здійснивши системний аналіз вище перелічених судом норм Земельного кодексу України та оцінивши зазначений наказ на відповідність дотримання вказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку, що ця відмова, не відповідає приписам ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України, відмова у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має бути мотивованою та підставою для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Головне управління має розглянути таке клопотання у місячний строк. Для належного розгляду цього клопотання, головне управління має отримати у територіального органу інформацію щодо наявності бажаної земельної ділянки та включення її до відповідного переліку, також відповідно до п. 2.1. рішення колегії Державного агентства земельних ресурсів України від 14.10.2014 року, протокол № 2 має надсилати органам місцевого самоврядування (сільським, селищним, міським радам) за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не вчинив вище перелічених дій, а отже надав відмову позивачу без дослідження результатів цих дій, а тому така відмова не є мотивованою.

Пунктом 1 доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 з метою забезпечення децентралізації влади, збільшення повноважень органів місцевого самоврядування з управління територіями та підвищення ефективності територіального планування та якості управлінських рішень органів місцевого самоврядування передбачено з 15.10.2014 направлення головними управліннями Держземагентства в областях та місті Києві на розгляд місцевих рад звернень юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою.

При цьому перевірка таких звернень органами місцевого самоврядування відбувається виключно у межах приписів частини сьомої статті 118, без надання додаткової документації. Відтак, запровадження вказаної процедури перевірки органами місцевого самоврядування звернень юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою не створює додаткових передмов заявникам для отримання даної згоди перед зверненням до Головного управління Держгеокадастру.

Зазначене рішення прийнято на виконання Концепції реформування місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 01.04.2014 №333-р, якою серед завдань реформи визначено, зокрема, досягнення оптимального розподілу повноважень між органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади.

Зі змісту доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 вбачається, що положеннями останнього врегульовано порядок взаємодії між органами державної влади та органами місцевого самоврядування в частині розгляду звернень юридичних та фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. Тобто, отримання офіційної інформації щодо позиції органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки, щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначена земельні ділянка може бути передана у власність, мала бути отримана безпосередньо відповідачем на його запит до Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо надання позивачу даної земельної ділянки.

Однак, як зазначив відповідач у відзиві на позовну заяву, станом на час надання відповіді позивачу, у Головного управління відсутня інформація щодо позиції Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо надання позивачу даної земельної ділянки.

Таким чином, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, посилаючись в оскаржуваному наказі на доручення від 08.10.2014р. №37732/0/1-14 віце-прем`єр міністра Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України Гройсмана В.Б., не маючи відповіді від Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області щодо погодження (не погодження) передачі земельної ділянки, відмовив позивачу у зв`язку з відсутністю погодження з підстав, які не передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, та без належного мотивування.

З огляду на те, що відповідачем не вчинені всі необхідні дії, передбачені чинним законодавством України щодо розгляду та вирішення заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 04.03.2020 року №15-3386/13-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» є законними та обґрунтованими та належать задоволенню.

В той же час, суд доходить висновку, що слід відмовити у задоволенні позовної вимоги позивача про зобов`язання надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів), з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд встановив, що відповідач, приймаючи оскаржуваний наказ, не вжив всі заходи, передбачені законом, що виключає можливість зобов`язати відповідача прийняти рішення на користь позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на вищевикладене, керуючись приписами ч. 4 ст. 245 КАС України та правом суду вийти за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, передбаченим ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку щодо необхідності зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.12.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням висновків суду.

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що основна позовна вимога задоволена судом, то належить стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування наказу від 04.03.2020 року №15-3386/13-20-СГ та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) від 04.03.2020 року №15-3386/13-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) від 20.12.2019 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що знаходиться на території Багатянської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (за межами населених пунктів), з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (, місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України, з урахуванням п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцевих положень КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний « 12» червня 2020 року.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.