Справа № 280/532/20
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року 10 год. 25 хв.Справа № 280/532/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Максименко Л.Я.

за участю секретаря судового засідання Биховської А.П.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Довгаль П.Л.

представника відповідача - не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовною ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі відповідач), в якій просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області щодо не вчинення відповідних дій, спрямованих на виплату позивачу рівноцінної та повної компенсації втрат доходів на суму утриманого з неї грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб у сумі 58361,43 грн.;

зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію утриманого з її грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб, за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в сумі 58361,43 грн.

В обґрунтування позову посилається на те, що проходила службу в податковій міліції Запорізької області на посадах середнього та старшого начальницького складу. Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 24.10.2019 № 1152-0 з 29.10.2019 була звільнена зі служби в податкової міліції з посади старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області за віком. Вказує, що при здійсненні з нею остаточного розрахунку в результаті звільнення відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, не вчинив відповідних дій, спрямованих на виплату ОСОБА_1 рівноцінної та повної компенсації втрат доходів в розмірі утриманого з її грошового забезпечення податку на доходи фізичних осіб за період з січня 2017 року по грудень 2018 року в сумі 58361,43 гривень. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач адміністративний позов не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву (вх. №7401 від 17.02.2020), в якому зазначає, що з 01.01.2017 по 31.12.2018 ПК України не було передбачено спрямування податку на доходи фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції. Стверджує, що оскільки об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до складу якого включаються доходи у вигляді грошового забезпечення, отримані військовослужбовцями, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби (крім військовослужбовців строкової служби, у тому числі осіб, які проходять альтернативну службу у вигляді грошового забезпечення), такі доходи підлягають оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відсотків. Враховуючи викладене, вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача щодо проведення виплат грошової компенсації сум податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2017 по 31.12.2018. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 27.01.2020 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі №280/532/20. Призначено підготовче судове засідання на 26 лютого 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 26.02.2020 закрито підготовче провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду на 06.04.2020.

Ухвалою суду від 06.04.2020 відкладено розгляд справи на 27.04.2020.

Ухвалою суду від 27.04.2020 відкладено розгляд справи на 25.05.2020.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

У судовому засіданні 25.05.2020 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

У зв`язку із перебуванням судді Максименко Л.Я. у відпустці з 02.06.2020 по 08.06.2020 рішення у повному обсязі складено і підписано у перший робочий день 09.06.2020.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, судом встановлені наступні обставини.

З 28.10.1997 по 29.10.2019 ОСОБА_1 безперервно проходила службу в податковій міліції Запорізької області на посадах середнього та старшого начальницького складу.

Наказом Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області від 24.10.2019 № 1152-0 з 29.10.2019 ОСОБА_1 була звільнена зі служби в податкової міліції з посади старшого слідчого з ОВС слідчого управління фінансових розслідувань ГУ ДФС у Запорізькій області за віком ( підпункт «а» п. 64 Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ) з набуттям права на пенсійне забезпечення.

Згідно Наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 24.10.2019 № 1152-0 29.10.2019 позивачу нараховане та виплачене грошове забезпечення при звільненні (одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за невикористані відпустки) у загальній сумі 178206,67 гривень, а також, заробітна плата за жовтень 2019 року у сумі 6 287,27 гривень.

18.12.2019 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДФС у Запорізькій області із заявою, в якій просила здійснити виплату загальної суми грошової компенсації нарахованого та утриманого податку з доходів фізичних осіб за період 2017 та 2018 років у розмірі58361,43 грн.

Листом ГУ ДФС у Запорізькій області від 26 грудня 2019 року № 15038/14/08-01-05-02-36 позивачу було відмовлено у проведенні зазначеної виплати із посиланням на те, що редакція пункту 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, яка діяла в період 2017 та 2018 років, не передбачала спрямування податку доходів фізичних осіб на компенсацію втрат доходів працівників податкової міліції.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати компенсації та з вимогою вчинити дії, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 348.1 ст. 348 ПК України, податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Відповідно до п. 353.1 ст.353 ПК України, особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Згідно з частинами 1 та 6 статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»: військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу

Посилання позивача на те, що служба в органах податкової міліції є військовою службою суд вважає необґрунтованими, оскільки це не відповідає визначеному ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розумінню військової служби. При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), на яке посилається позивач, відсутні висновки щодо прирівнювання служби в податковій міліції до військової служби.

Зазначена правова позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом в постанові від 25.03.2019 у справі №820/4516/18 та від 18.11.2019 у справі № 804/2382/18.

Згідно з п. 168.5 ст. 168 ПК України (в редакції, чинній до 01 січня 2017 року), було встановлено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Пункт 168.5 статті 168 ПК України (в редакції, чинній з 01 січня 2017 року до 01 січня 2019 року) визначав, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (далі - Порядок №44).

Згідно п. 2 Порядку № 44 (у редакції, чинній до 03 червня 2017 року), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Держспецзв`язку, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро.

Відповідно до п. 2 Порядку № 44 (у редакції, чинній з 03 червня 2017 року), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Пунктом 3 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Пункти 4 та 5 Порядку № 44 встановлюють, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

При цьому, суд зазначає, що Закон України «Про податок з доходів фізичних осіб» втратив чинність 01.01.2011 з прийняттям Податкового кодексу України.

Аналіз норм Порядку №44 дозволяє дійти висновку, що його приписи не можуть бути самостійною підставою для визначення наявності у особи права на вказану компенсацію, оскільки цей Порядок було затверджено на виконання пункту 22.7 статті 22 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» та він лише визначає умови і механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб певним категоріям громадян, право на яке було передбачено у вказаному Законі, а у наступному в Податковому кодексі України.

Неприведення приписів Порядку № 44 у відповідність до внесених Законом України №1797-VIII від 21 грудня 2016 року змін до Податкового кодексу України в частині виключення певної категорії громадян з переліку осіб, які мають право на компенсацію, не є підставою розглядати цей Порядок як нормативно-правовий акт, який визначає особливості утримання і сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб для осіб рядового і начальницького складу податкової міліції.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 березня 2019 року в справі № 820/4516/18 та підтримана у постанові від 23.10.2019 по справі № №520/4613/19.

Тож, як встановлено під час судового розгляду справи, у період з 01.01.2017 по 31.12.2018 встановлені п.168.5 ст.168 ПК України особливості утримання та сплати (перерахування) податку на доходи фізичних осіб не розповсюджувалися на осіб рядового і начальницького складу податкової міліції, тому утримані з грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу податкової міліції суми податку на доходи фізичних осіб не підлягали спрямуванню на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Отже, враховуючи обставини того, що виплата компенсації в порядку п.168.5 ст.168 ПК України не належить до нарахування і виплати позивачу, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації втрат доходів при утриманні сум податку на доходи фізичних осіб.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем,суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, розподіл витрат у порядку ст. 139 КАС України, судом не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 166, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення в повному обсязі складено та підписано 09.06.2020.

Суддя Л.Я. Максименко