Справа № 569/5247/20
Суддя: Зозуля Д.П.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2020 року м. Рівне №569/5247/20

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зозулі Д.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
про визнання неправомірною та скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання неправомірною та скасування постанови від 18.03.2020 у ВП № 56380324 про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/19165/17 від 20.02.2020, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату йому пенсії. На підставі цього судового рішення був виданий виконавчий лист, який поданий на примусове виконання. Зауважив, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. 18 березня 2020 року, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Олексійовець І.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо виконання такого виконавчого листа відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Вважає, що правові підстави для винесення відповідачем такого рішення відсутні, оскільки кошти, які належні йому внаслідок перерахунку його пенсії всупереч рішенню суду ще не виплачені. З наведеного просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, призначено судове засідання та встановлено відповідачу строк з дня вручення ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву.

Згідно відзиву на позовну заяву, позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими, оскільки підставою для прийняття державним виконавцем оскаржуваного рішення слугував лист Головного управління Пенсійного фонду у Рівненській області (боржника) від 02.06.2018 №5856/09. В якому зазначено, що боржник виконав в добровільному порядку постанову суду у справі №569/19165/17 та 01.04.2018 здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №036127 за період з січня 2016 року по березень 2018 року перераховано пенсії позивачу на суму 91825,65 грн. Водночас у листі вказано, що така доплата буде проведена після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету у встановленому порядку. Наголосив, що виплата проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України поетапно за визначеною Кабінетом міністрів України у Постанові «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 процедурою, а тому державний виконавець не може вимагати у боржника здійснити таку виплату. З тих підстав просив у позові відмовити.

Ухвалою суду від 07.05.2020 матеріали адміністративного позову передано до Рівненського окружного адміністративного суду для розгляду по суті.

29.05.2020 матеріали по справі № 569/5247/20 надійшли до Рівненського окружного адміністративного суду.

Ухвалою суду від 03.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні на 11.06.2020.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 11.06.2020 не прибули. Про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до частини четвертої статті 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Суд зазначає, що адміністративні справи з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця є справами, віднесеними до категорії термінових адміністративних справ, що визначено нормами КАС України.

За правилами частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Зазначена норма статті 268 КАС України є спеціальною по відношенню до інших норм КАС України, які визначають загальний порядок розгляду адміністративних справ.

Враховуючи наведене, суд продовжив розгляд справи в письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/19165/17 від 20.02.2020, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії пенсіонеру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 на підставі довідки №5/78 від 10.05.2017 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої Ліквідаційною комісією УМВС України в Рівненській області, з 01 січня 2016 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09 квітня 1992 року, постанови Кабінету Міністрів України №988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», №947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України №268 від 09 березня 2006 року». (а. с. 27-32).

Надалі, для забезпечення виконання цього рішення у згаданій вище частині задоволених позовних вимог Рівненським міським судом Рівненської області було видано виконавчий лист від 10.05.2018 у справі №460/19165/17 (а. с. 18) .

18 березня 2020 року, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Олексійовець І.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №56380324 щодо виконання згаданого вище виконавчого листа відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а. с. 4).

Підставою для прийняття державним виконавцем такого рішення слугував лист Головного управління Пенсійного фонду у Рівненській області (боржника) від 02.06.2018 №5856/09. В якому зазначено, що боржник виконав в добровільному порядку постанову суду у справі №569/19165/17 та 01.04.2018 здійснив перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №036127 за період з січня 2016 року по березень 2018 року перераховано пенсії позивачу на суму 91825,65 грн. Жодних документів, які б підтверджували виплату пенсіонеру згаданої вище належної йому доплати до пенсії до такого листа долучено не було. Поряд з цим, у листі вказано, що така доплата буде проведена після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету у встановленому порядку (а. с. 17).

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №56380324 протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з такого.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частина 2 статті 14 КАС України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Згідно з статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частинами 1, 2 статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються «Інструкцією з організації примусового виконання рішень» затвердженою наказом МЮУ 02.04.2012 №512/5 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі Інструкція).

Пунктом 21 розділу 3 Інструкції передбачено, що закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.

У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого пунктом 13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону.

Аналіз фактичних обставин справи вказує на те, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/19165/17 від 20.02.2020 на підставі якої видано виконавчий документ і відкрито виконавче провадження № 56380324, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок та виплату пенсії пенсіонеру Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_1 на підставі довідки №5/78 від 10.05.2017 року про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, виданої Ліквідаційною комісією УМВС України в Рівненській області, з 01 січня 2016 року відповідно до нормативно-правових актів зазначених у цьому рішенні.

Тобто для фактичного виконання такого судового рішення у повному обсязі боржнику необхідно було здійснити дві дії, а саме: перерахувати пенсію позивачу та виплатити її.

Зі змісту листа Головного управління Пенсійного фонду у Рівненській області (боржника) від 02.06.2018 №5856/09 судом встановлено, що боржник здійснив лише перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016. Згідно розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №036127 за період з січня 2016 року по березень 2018 року перераховано пенсії позивачу на суму 91825,65 грн. Проте, жодних документів, які б підтверджували виплату пенсіонеру згаданої вище належної йому доплати до пенсії до такого листа долучено не було.

З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача, що рішення суду виконано боржником частково (в частині перерахунку), а не повністю.

Отже, правових підстав для закінчення виконавчого провадження №56380324 відповідно за пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення у відповідача не було.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Олексійовець І.В. щодо винесення постанови від 18.03.2020 про закінчення виконавчого провадження №56380324. Відтак, вказана постанова підлягає скасуванню у судовому порядку.

Поряд з цим суд, відхиляє доводи відповідача, що виплата проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України поетапно за визначеною Кабінетом Міністрів України у постанові «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 процедурою, а тому державний виконавець не може вимагати у боржника здійснити таку виплату негайно з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 цього Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до частини першої статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також ЄСПЛ констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном, викладене у першому реченні пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції (справи «Войтенко проти України», «Горнсбі проти Греції»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

На підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи, суд наголошує, що незважаючи на значний проміжок часу, який минув після видачі Рівненським міським судом Рівненської області виконавчого листа від 10.05.2018 у справі №460/19165/17 (більше двох років) рішення суду залишається і досі невиконаним.

Повне виконання зазначеного виконавчого документа, на переконання суду відбудеться лише після виплати боржником стягувачу належної йому суми доплати до пенсії, яка утворилася внаслідок перерахунку його пенсії за період з січня 2016 року по березень 2018 року Тільки після здійснення боржником вказаної дії незалежно від встановленої у Постанові КМУ «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 №103 процедури виплати у державного виконавця будуть достатні правові підстави для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження» у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі судового рішення.

У свою чергу державний виконавець у призмі спірних правовідносин, що склались у цій справі, не здійснив усіх заходів, необхідних для своєчасного і повного виконання рішення, а його висновок про фактичне виконання у повному обсязі боржником судового рішення з огляду на перерахунок ним пенсії позивачу є необґрунтованим і передчасним.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В ході судового розгляду адміністративної справи відповідач не виконав процесуального обов`язку доказування та не підтвердив правомірності своїх дій, натомість позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, а тому позов належить задовольнити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (вул. Замкова, 29, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Олексійовець І.В. про закінчення виконавчого провадження № 56380324 від 18 березня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 11 червня 2020 року.

Суддя Зозуля Д.П.