Справа № 1.380.2019.005671
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.005671 пров. № А/857/5525/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Обрізка І.М.,

з участю секретаря судових засідань Гром І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Сколівської міської ради Львівської області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сколівської міської ради Львівської області, Міського голови м. Сколе, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача секретар Сколівської міської ради про скасування рішень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку зва час вимушеного прогулу,

суддя у І інстанції Братичак У.В.,

час ухвалення рішення 12 год 48 хв,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 23 березня 2020 року,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Міського голови м. Сколе Львівської області (далі Міський голова) від 03 жовтня 2019 № 101 «Про оголошення догани секретарю Сколівської міської ради ОСОБА_1 » та рішення XXVI сесії Сколівської міської ради Львівської області (далі Рада) від 03 жовтня 2019 року № 100 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Сколівської міської ради»;

поновити її на посаді секретаря Ради та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.005671 позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Міського голови від 03 жовтня 2019 року № 101 «Про оголошення догани секретарю Сколівської міської ради». Визнано протиправним та скасовано рішення Ради від 03 жовтня 2019 року № 100 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Сколівської міської ради». Поновлено ОСОБА_1 на посаді секретаря Ради з 04 жовтня 2019 року. Стягнено з Ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04 жовтня 2019 року по 13 березня 2020 року у сумі 58 991,55 грн.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі не обґрунтували тяжкість допущених позивачкою порушень та достатність підстав для дострокового припинення її повноважень, а отже розпорядження Міського голови від 03 жовтня 2019 року № 101 «Про оголошення догани секретарю Сколівської міської ради ОСОБА_1 » та рішення Ради від 03 жовтня 2019 року № 100 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Сколівської міської ради» є протиправними та підлягають скасуванню із поновленням позивачки на роботі та виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У апеляційному порядку постанову суду першої інстанції оскаржено Радою, яка просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розпорядженням Міського голови № 101 від 03 жовтня 2019 року до позивачки було застосовано дисциплінарне стягнення у формі догани на підставі статті 147 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП). Того ж дня Радою було припинено повноваження позивачки на підставі частини 5 статті 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон № 280/97-ВР). Посилання ОСОБА_1 на те, що рішення Ради від 03 жовтня 2019 року № 100 свідчить про застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді звільнення на підставі статті 147 КЗпП є безпідставним.

Оспорювані розпорядження Міського голови № 101 від 03 жовтня 2019 року та рішення Ради від 03 жовтня 2019 року № 100 прийняті різними суб`єктами, мають різні правові та фактичні підстави їх прийняття.

Частина 5 статті 50 Закону № 280/97-ВР є спеціальною нормою і визначає самостійну підставу для припинення повноважень секретаря міської ради на підставі рішення ради, прийнятого більшістю депутатів.

Як обрання секретаря ради, так і прийняття рішення про дострокове припинення його повноважень законом віднесено до виключних повноважень депутатів відповідної ради, у яких наявне право вільного розсуду оцінки відповідності позивачки займаній посаді.

Наполягає на тому, що рішення Ради № 100 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо висновків суду першої інстанції про протиправність розпорядження Міського голови № 101 скаржник звертає увагу на те, що у матеріалах справи наявні належні докази невиконання ОСОБА_1 доручень Міського голови, нескликання депутатських комісій та непроведення їх засідань, а також допущення помилок у офіційних документах (рішеннях), які позивачкою у ході розгляду справи не спростовано, що свідчить про неналежне виконання нею своїх обов`язків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційний суд відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції. Звертає увагу апеляційного суду на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відтак, суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що протокол № 26.6 від 03 жовтня 2019 року засідання Ради, на якому вирішувалось питання про дострокове припинення її повноважень, не дає можливості встановити хід обговорення цього питання та обґрунтованість підстав для прийняття оспорюваного рішення.

Твердження апелянта про те, що на позивачку не поширюються норми КЗпП є помилковими, оскільки у Законі України «Про службу в органах місцевого самоврядування» (далі Закон № 2493-III) чітко вказано про те, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Зважаючи на те, що посада ОСОБА_1 є виборною, то у відповідності до статті 147-1 КЗпП до неї може бути застосоване дисциплінарне стягнення тільки за рішенням органу, який його обрав, а саме за рішенням Ради, що свідчить про те, що Міський голова при виданні розпорядження від 03 жовтня 2019 року № 101 діяв з перевищенням меж своїх повноважень.

Окрім того, відповідно до частини 8 статті 47 Закону № 280/97-ВР організація роботи постійної комісії ради покладається на голову комісії, який скликає і веде засідання комісії. У разі відсутності голови комісії або неможливості ним виконувати свої повноваження з інших причин його функції здійснює заступник голови комісії або секретар комісії. Тому секретар Ради не наділений повноваженнями щодо скликання постійних депутатських комісій Ради.

Щодо помилок у офіційних документах, допущених ОСОБА_1 , то на підставі рішень, виданих Радою, громадянами було зареєстровано право власності на квартири.

При цьому представник відповідача не змогла обґрунтувати тяжкість допущених, на думку відповідача, порушень позивачем та достатність підстав для дострокового припинення повноважень останнього.

Представник Ради у судовому засіданні апеляційного суду підтримала вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник у ході апеляційного розгляду заперечили обґрунтованість вимог апелянта, підтримали доводи, викладені у письмовому відзиві на апеляційну скаргу і просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції, 21 грудня 2015 року рішенням Ради № 02 «Про обрання секретаря Сколівської міської ради» ОСОБА_1 було обрано секретарем Ради.

Розпорядженням Міського голови від 03 жовтня 2019 року № 101 «Про оголошення догани секретарю Сколівської міської ради ОСОБА_1 » позивачці було оголошено догану за невиконання доручення Міського голови та покладених Законом № 280/97-ВР обов`язків, а саме нескликання постійних депутатських комісій та непроведення засідання останніх, а відтак нездійснення координації діяльності постійних депутатських комісій Ради, а також допущення помилок в офіційних документах (рішення), що створює незручності громадянам.

03 жовтня 2019 року Радою за результатами таємного голосування було прийнято рішення № 100 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Сколівської міської ради», яким повноваження позивачки, як секретаря Ради, були припиненні.

ОСОБА_1 не погодилася із вказаними розпорядженням Міського голови і рішенням Ради та звернулася до адміністративного суду із цим позовом за захистом своїх прав.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із приписами частини 3 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Як передбачено частиною 1 статті 6 Закону № 280/97-ВР первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Частиною 1 статті 10 Закону № 280/97-ВР встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За правилами частини 1 статті 25 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

При цьому пунктом 4 частини 1 статті 26 Закон № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання обрання на посаду та звільнення з посади секретаря ради у порядку, передбаченому цим Законом.

Як передбачено частиною 1 статті 50 Закону № 280/97-ВР секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови.

Повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради (частина 5 статті 50 Закону № 280/97-ВР).

На підставі аналізу наведених приписів Закону № 280/97-ВР апеляційний суд вважає, що право дострокового припинення повноважень секретаря певної ради є виключним дискреційним повноваженням відповідного органу місцевого самоврядування та не передбачає наявності переліку підстав чи причин для реалізації такого повноваження. Відтак, ухвалюючи рішення про дострокове припинення повноважень секретаря ради та зазначаючи у ньому лише посилання на приписи законодавчих актів, якими дане право надано органу місцевого самоврядування, Рада діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 вересня 2019 року у справі № №657/268/15-а та в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення спору.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що рішенням Ради № 98 від 03 жовтня 2019 року було затверджено порядок денний сесії, відповідно до якого на розгляд винесено питання дострокового припинення повноважень секретаря Ради Щуревич О.Р.

Рішенням Ради № 99 від 03 жовтня 2019 року «Про обрання лічильної комісії», вирішено обрати лічильну комісію для таємного голосування за дострокове припинення повноважень секретаря Ради ОСОБА_1 у складі трьох депутатів.

Відповідно до протоколів лічильної комісії за наслідками проведеного таємного голосування із загального депутатського корпусу у складі 22 депутатів бюлетені для таємного голосування отримали 17 осіб; кількість голосів, поданих за дострокове припинення повноважень ОСОБА_1 13; кількість голосів, які не підтримали питання про дострокове припинення повноважень секретаря Ради ОСОБА_1 3; кількість бюлетенів, визнаних недійсними - 1.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується із доводами скаржника про те, що з огляду на приписи частини 2 статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення Ради № 100 від 03 жовтня 2019 року було прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Водночас, апеляційний суд вважає вірними твердження Ради про те, що оспорювані розпорядження Міського голови № 101 від 03 жовтня 2019 року та рішення Ради від 03 жовтня 2019 року № 100 були прийняті різними суб`єктами, мають різні правові та фактичні підстави їх прийняття. При цьому дострокове припинення повноважень секретаря Ради на підставі приписів частина 5 статті 50 Закону № 280/97-ВР за своєю юридичною природою є відмінним від звільнення зі служби в органах місцевого самоврядування, а отже до нього не можуть бути застосовані норми Закону № 2493-III та КЗпП.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про протиправність рішення Ради № 100 від 03 жовтня 2019 року, а відтак необхідність поновлення ОСОБА_1 на посаді секретаря Ради з 04 жовтня 2019 року та стягнення із цього відповідача на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04 жовтня 2019 року по 13 березня 2020 року у сумі 58 991,55 грн.

Щодо висновків суду першої інстанції у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасувати розпорядження Міського голови від 03 жовтня 2019 № 101 суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Закон № 2493-III встановлює правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, визначає загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Закону № 2493-III служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Частиною 1 статті 2 вказаного Закону передбачено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Згідно із приписами статті 3 Закон № 2493-III посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Таким чином, виходячи із частини 1 статті 50 Закону № 280/97-ВР, особа, що обіймає посаду секретаря сільської ради, є посадовою особою місцевого самоврядування.

Згідно із положеннями частини 3 статті 7 Закону № 2493-III на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Як встановлено частиною 1 статті 147 КЗпП за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 1471 КЗпП дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

При цьому приписами частини 1 статті 149 КЗпП встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 21 грудня 2015 року рішенням Ради № 02 «Про обрання секретаря Сколівської міської ради» була обрана секретарем Ради, а отже до неї дисциплінарне стягнення вправі застосовувати лише зазначений орган місцевого самоврядування.

Окрім того, матеріали справи не містять доказів виконання приписів частини 1 статті 149 КЗпП перед застосуванням дисциплінарного стягнення, правомірність накладення якого оспорюється позивачкою.

Відтак, апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про протиправність оспорюваного ОСОБА_1 розпорядження Міського голови від 03 жовтня 2019 № 101 та необхідність його скасування.

Відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у частині скасування рішення Ради № 100 від 03 жовтня 2019 року, поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Відтак, у цій частині оскаржуване судове рішення слід скасувати та у задоволенні відповідних позовних вимог відмовити.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Сколівської міської ради Львівської області задовольнити частково.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року у справі № 1.380.2019.005671 у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення XXVI сесії Сколівської міської ради Львівської області від 03 жовтня 2019 року № 100 «Про дострокове припинення повноважень секретаря Сколівської міської ради», поновлення її на посаді секретаря Сколівської міської ради Львівської області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і у задоволення позову у цій частині відмовити.

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
І. М. Обрізко
Постанова у повному обсязі складена 12 червня 2020 року.