Справа № 520/5619/2020
Суддя: Бідонько А.В.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2020 р. № 520/5619/2020
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бідонько А.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні із розрахунку 504,96 грн. в день за період з 23.12.2017 по 26.11.2019 року терміном 704 календарних днів в сумі 355496,92 грн., із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач, на думку позивача, допустив протиправну бездіяльність щодо не здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в період з 23.12.2017 по 26.11.2019 року. Зазначає, що 27 листопада 2019 року відповідачем добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 шляхом нарахування та виплати заборгованості на картковий рахунок. 17.03.2020 року позивач подав до відповідача заяву, в якій зазначив, що останнім добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі №520/8257/19, однак, оскільки дії військової частини НОМЕР_1 визнано протиправними та одноразова грошова допомога при звільненні є складовою його грошового забезпечення, яка була виплачена не в повному обсязі, просив відповідача нарахувати та виплатити йому середній розмір грошового забезпечення за період з дати виключення зі списків особового складу військової частини по дату виплати перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні, що мало бути зроблено військовою частиною самостійно.

Оскільки позивачу було відмовлено у здійсненні перерахунку, ОСОБА_1 , вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження. Повідомлено сторін, що розгляд справи відбудеться в письмовому провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , направив відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та зазначив, що відсутні правові підстави для нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи вбачається, що військовослужбовці при проходженні ними служби отримують грошове забезпечення. Поняття "грошове забезпечення" відрізняється від поняття "заробітна плата" і не корелюється з ним. Вважає, оскільки позивач проходив службу та одержував грошове забезпечення за рахунок держави, тобто, не знаходився в трудових відносинах з військовою частиною, то відносно нього не розповсюджуються положення статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, а тому в задоволенні його позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, є необґрунтованими, та в їх задоволенні належить відмовити в повному обсязі. Зазначає, що відповідно до підпункту 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України Затвердженої Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 - в період з 17.11.1992 по 22.12.2017 року проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділення персоналу штабу Військової частини НОМЕР_1 . Позивач є учасником бойових дій і пенсіонером Міністерства оборони України.

В період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач перебував на фінансовому забезпеченні в військовій частині НОМЕР_1 та отримував грошове забезпечення, у складі грошового забезпечення позивач отримував, між іншим, щомісячну додаткову грошову винагороду.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 19.12.2017 №239, ОСОБА_1 звільнено у запас за пунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з урахуванням вимог підпункту "ї" пункту 1 частини восьмої цієї самої статті.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 22.12.2017 року №137 позивача виключено зі списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення з 22.12.2017 року.

Як встановлено за матеріалами справи, 28.12.2017 (вх. №15) та 15.01.2018 року (вх. №202) позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_1 із проханням надати довідку про додаткові види грошового забезпечення, в тому числі щомісячну грошову винагороду, з якої обчислюється оспорювана одноразова грошова допомога при звільнені (а.с. 28-30).

Військовою частиною НОМЕР_1 30.01.2018 р. (вих.№10/101) ОСОБА_1 було відмовлено в складанні відповідної довідки.

Не погодившись з такими діями позивач звернуся з адміністративним позовом до Харківського окружного адміністративного суду.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 р. по справі № 820/735/18 позов було задоволено частково. Визнані протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невнесення у довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії від 27 грудня 2017 року за №4/4305 щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошової премії з нагоди дня Збройних сил України за 2016 рік, грошової премії за підсумками 2015 року, грошової премії за підсумками 2016 року , грошової премії за підсумками першого півріччя 2017 року, грошової премії до 14 жовтня 2017 року, винагороди за тривалість безперервної військової служби за 25 років, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців перед місяцем звільнення з військової служби, з яких було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) скласти нову довідку про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії, які ОСОБА_1 (код НОМЕР_4 ) отримував протягом останніх 24 місяців перед місяцем звільнення з військової служби, яка містить, щомісячну додаткову грошову винагороду , грошову допомогу на оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошову премію з нагоди дня Збройних сил України за 2016 рік, грошову премію за підсумками 2015 року, грошову премію за підсумками 2016 року, грошову премію за підсумками першого півріччя 2017 року, грошову премію до 14 жовтня 2017 року, винагороду за тривалість безперервної військової служби за 25 років та подати зазначену довідку до Харківського обласного військового комісаріату (ідентифікаційний код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ). Рішення набрало законної сили 22 квітня 2019 року.

В подальшому, ОСОБА_1 23.05.2018 року (вх.№2658) звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з проханням перерахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду по звільненню з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомога для вирішення соціально-побутових питань, премії з нагоди дня Збройних сил України, винагороди за безпосередню участь в антитерористичної операції які отримував під час проходження служби (а.с. 23-25).

30.05.2018 року військова частина НОМЕР_1 своїм листом № 10/505 відмовила позивачу у перерахунку та виплаті одноразової грошової винагороди при звільненні. Не погодившись з такою відмовою, ОСОБА_1 оскаржив дану відмову до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 позов було задоволено.

Визнано протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яку ОСОБА_2 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 набрало законної сили з 20 листопада 2019 року.

31 серпня 2018 року позивач повторно звернувся з аналогічним позовом до Харківського окружного адміністративного суду, в якому просив суд визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по звільненню у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороди за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував за останні 24 місяці перед звільненням з лав ЗС України під час служби у військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороду за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби, здійснивши виплату донарахованих сум з урахуванням даних додаткових видів грошового забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2018 р. по справі № 2040/7211/18 позовну заяву залишено без задоволення.

Судом зроблено висновок, що дії відповідача щодо невключення щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, винагороду за 25 років безперервної військової служби, які ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби за останні 24 місяці перед звільненням (з грудня 2015 року по листопад 2017 року), до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова допомога при звільненні - відповідають вимогам законодавства.

Одночасно ОСОБА_1 31 серпня 2018 року звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із позовом, в якому просив суд визнати дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яка полягає у не перерахунку пенсії та виплаті пенсії ОСОБА_1 з 23 грудня 2017 року без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошових премій, винагороди за 25 років безперервної військової служби в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 29 травня 2018 року № 10/484, виданої на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі № 820/735/18 протиправними та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію з 23 грудня 2017 року в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015, 2016, 2017 роки, винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції, грошових премій, винагороди за 25 років безперервної військової служби в розмірах, зазначених у довідці військової частини НОМЕР_1 про додаткові види грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 від 29 травня 2018 року № 10/484, виданої на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 28 березня 2018 року по справі № 820/735/18, здійснивши виплату суми перерахунку починаючи з 23 грудня 2017 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій (бездіяльності) протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнані протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 23 грудня 2017 року з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 23 грудня 2017 року в розмірі, який обчислений із грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди на підставі довідки від 29.05.2018 р. № 10/484.

Враховуючі рішення по справі № 2040/7212/18 ОСОБА_1 24.07.2019 року знову звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із проханням перерахувати та виплатити йому одноразову грошову винагороду по звільненню з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди (а.с. 20-21).

Листом від 07.08.2019 року за №10/917 військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті одноразової грошової винагороди по звільненню, у зв`язку із чим ОСОБА_1 оскаржив дану відмову до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 позов було задоволено частково.

Визнані протиправними дії (бездіяльність) військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не здійсненні ОСОБА_1 нового розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку ОСОБА_1 отримував під час проходження військової служби. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Зазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 набрало законної сили з 20 листопада 2019 року.

Позивач зазначає, що 27 листопада 2019 року відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19.

Як встановлено за матеріалами справи Військовою частиною НОМЕР_1 на картковий рахунок позивача виплачені кошти за рішенням Харківського окружного адміністративного суду по справі № 520/8257/19 (а.с. 16-18).

17.03.2020 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою, в якій посилаючись на ту обставину, що Військовою частиною НОМЕР_1 добровільно виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19, зазначаючи, що оскільки дії військової частини НОМЕР_1 визнано протиправними та одноразова грошова допомога при звільненні є складовою його грошового забезпечення, яка була виплачена не в повному обсязі, у зв`язку із чим просив відповідача нарахувати та виплатити середній розмір грошового забезпечення за період з дати виключення зі списків особового складу військової частини по дату виплати перерахованої одноразової грошової допомоги при звільненні, що мало бути зроблено військовою частиною самостійно.

Військовою частиною НОМЕР_1 листом від 23.04.2020року за № 10/1196 надана відповідь ОСОБА_1 , в якій зазначено, що підстав для нарахування середнього розміру грошового забезпечення не має, оскільки розрахунок проведений в повному обсязі, затримок по виплаті заробітної плати не було.

Вважаючи, що Військовою частиною НОМЕР_1 протиправно не нараховано та не виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 19.04.2019 року по 27.03.2020 року, чим порушені права позивача, ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В свою чергу згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ закінченням проходження військової і служби вважається день виключені військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установ тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Разом з тим, а ні Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", а ні Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця з військової служби.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на військовослужбовців Збройних сил України стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 року у справі № 805/4523/16-а.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ст. 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значущі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Виходячи з приписів статті 116, 117 КЗпП України з урахуванням конкретних обставин справи суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, та істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постановах від 27.04.2016 по справі № 6-113цс16, від 15.09.2015 по справі № 21-1765а15.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані положеннями Кодексу законів про працю України.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Сторонами по справі не заперечується, що позивача 22.12.2017 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

При цьому, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2019 р. по справі № 520/8257/19 відповідачем 27.11.2019 року здійснено нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

В межах цих правовідносин спірним є питання наявності у позивача права на стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, право на стягнення якого, як вважає позивач, виникло у зв`язку з невиплатою одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

При цьому суд зазначає, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди - не входить до грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки така допомога здійснюється лише при звільненні військовослужбовця.

Тобто, одноразова грошова допомога при звільненні - не є складовою заробітної плати, а тому на ці виплати не розповсюджуються вимоги ст. 116, 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (виплати компенсації) при звільненні військовослужбовця.

Таким чином, предметом цього адміністративного спору є стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, що не входить до структури заробітної плати (грошового забезпечення).

На підставі наведених вище обставин, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільнені (одноразової грошової допомоги при звільненні) за період з 23.12.2017 року по 26.11.2019 року.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77,78, 139, 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 11 червня 2020 року.

Суддя Бідонько А.В.