Справа № 640/20492/18
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Київ № 640/20492/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання протиправною та нечинною постанови,

установив:

05.12.2018 Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз" (ПАТ "Харківміськгаз") звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), про визнання протиправною та нечинною постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.11.2018 №1518 "Щодо заборони ПАТ "Харківміськгаз" приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами".

В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням додатково наданих пояснень зазначено, що оскаржувана постанова відповідача прийнята з порушенням законодавчо визначених порядку та процедури, без дотримання основних принципів регуляторної політики, а також з перевищенням повноважень та з порушенням балансу інтересів споживачів, держави і суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг.

Так, позивач зазначив, що ПАТ "Харківміськгаз" здійснює комерційний облік природного газу в газорозподільній системі, після отримання показників лічильників побутових споживачів, приводить такий об`єм природного газу до стандартних умов відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газорозподільчих систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 (Типовий договір). Тобто, ПАТ "Харківміськгаз" зобов`язано, як оператора газорозподільчих систем, у взаємовідносинах між суб`єктами природного газу (у тому числі, з постачальниками та споживачами) об`єм природного газу приводити до стандартних умов. З умов Типового договору розподілу природного газу вбачається, що приведення обсягів природного газу до стандартних умов застосовується до всіх категорій споживачів, як юридичних так і фізичних осіб.

Приведення об`єму природного газу до стандартних умов, згідно пункту 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільчих систем, правомірно здійснюється з використанням числових значень коефіцієнтів, які визначені у додатку до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики від 26.02.2004 №116 (Методика №116). Тому, позивач вважає безпідставними посилання відповідача на відсутність нормативно визначених коефіцієнтів.

Позивач наголосив, що вартість покриття об`єктивної різниці у вимірах природного газу (приведення поставленого об`єму природного газу до стандартних умов при розрахунках) в повній мірі не включено до складу нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах (НВ і ВТВ), розмір яких затверджено наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.12.2015 №847. Водночас, саме з урахуванням наказу від 25.12.2015 №847, постановою НКРЕКП від 15.12.2016 №2310 затвердженого тариф на послуги з газопостачання для ПАТ "Харківміськгаз".

При цьому, згідно Методики визначення питомих витрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595 (Методика №595), питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання газифікації розрахунковим шляхом самостійно і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств.

Позивач стверджує, що відсутні підстави вважати, що вартість питомих втрат газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов включено до складу тарифу на послуги з розподілу природного газу для ПАТ "Харківміськгаз", адже затверджений НКРЕКП тариф на розподіл не покривав різниці у вимірах природного газу, а тому витрати ПАТ "Харківміськгаз" при приведенні об`єму природного газу до стандартних умов на побутових лічильниках залишились без компенсації в тарифі на розподіл природного газу.

Оскільки, фактично будь які подвійні нарахування відсутні, є безпідставними доводи відповідача про те, що оскаржувана постанова від 23.11.2018 №1518 спрямована на захист прав побутових споживачів газу шляхом унеможливлення подвійної оплати ними вказаних подвійних сум у складі тарифу.

На думку позивача, НКРЕКП вийшла за межі наданих їй повноважень при прийнятті оскаржуваної постанови, оскільки вона не наділена повноваженнями щодо заборони суб`єкту ринку природного газу застосовувати постанови Кабінету Міністрів України чи Міністерства.

Крім того, позивач зазначає, що спірна постанова є регуляторним актом, однак прийнята без дотримання процедур, передбачених статтею 15 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22.09.2016 №1540-VIII (Закон №1540). Так, відповідно до даних офіційного веб-сайту відповідача, прийняття оскаржуваної постанови заплановано за 22 питанням порядку денного засідання, яке проводиться у формі відкритого слухання на 23.11.2018. При цьому проект оскаржуваної постанови розміщено тільки 19.11.2018 о 21:05, тобто за чотири календарні дні до прийняття, без дотримання процедури, передбаченої для регуляторного акту - проект постанови не був оприлюднений як регуляторний акт, проект регуляторного акта не був поданий на погодження із уповноваженим органом, відсутній аналіз регуляторного впливу, і, як наслідок, відповідно до статті 25 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом виконавчої влади або його посадовою особою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Позиція відповідача з урахуванням відзиву на позовну заяву та додатково наданих пояснень зводиться до того, що постанова НКРЕКП від 23.11.2018 №1518 прийнята в межах компетенції та у спосіб, визначений законодавством України з дотриманням балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, а також основних принципів діяльності НКРЕКП - законності, справедливості та недопущення дискримінації.

Відповідач зазначає, що тариф на розподіл природного газу для ПАТ "Харківміськгаз" затверджено постановою НКРЕКП від 15.12.2016 №2310, якою встановлювалися економічно обґрунтовані тарифи на розподіл природного газу, при тому, посилаючись на відповідні положення Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2033 року №264, Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 25.02.2016 року №264 (Методики №264), Методики визначення питомих витрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 року №595 (Методика №595), а також Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №382/2011, та накази Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 №737, від 25.12.2015 №847, відповідач зазначив, що розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу газорозподільних підприємств (операторів газорозподільних систем) розраховані з урахуванням втрат, які виникають у зв`язку з не приведенням показань побутових лічильників газу до стандартних умов. Так, наказ від 25.12.2015 №847, який встановив розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу ПАТ "Харківміськгаз", прийнятий на виконання наказу від 23.11.2011 року №737 в якому передбачено вимоги щодо використання при розрахунку НВ і ВТВ Методик №264 та Методики №595.

У зв`язку із цим, відповідач наголошує, що покриття об`єктивної різниці у вимірах природного газу здійснюється за рахунок тарифу, а отже і стягнення додаткових плат із побутових споживачів є неправомірним, оскільки такі витрати вже включені у тариф позивача та сплачуються побутовими споживачами.

Також, відповідач звернув увагу суду на те, що встановлені наказом Міненерговугілля від 25.12.2015 №847 плановані розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу ПАТ "Харківміськгаз" складають 20 685 тис. куб. м, а фактичні показники визначені на підставі звітності ПАТ "Харківміськгаз" - 20 672 тис. куб.м., а отже встановлені обсяги повністю покривають всі виробничо-технологічні витрати природного газу ПАТ "Харківміськгаз", у тому числі, які виникають у зв`язку із не приведенням розподілених обсягів побутовим споживачам стандартних умов. При цьому, позивачем не оскаржувались наказ Міненерговугілля від 25.12.2015 №847 та постанова НКРЕКП від 15.12.2016 №2310.

У зв`язку з численними зверненнями побутових споживачів ПАТ "Харківміськгаз" та з публічних джерел з`ясовано, що позивачем з жовтня 2018 року здійснені нарахування обсягів, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов, та в середньому склали 1-1,5% від обсягу фактичного споживання згідно з показами засобів обліку.

Відповідач зауважив, що відповідно до статті 17 Закону №1540 для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг НКРЕКП, зокрема, приймає обов`язкові до виконання рішення з питань, що належать до його компетенції, а також забезпечує захист прав та законних інтересів споживачів товарів (послуг), які виробляються (надаються) суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, розгляд звернень таких споживачів та регулювання спорів, надання роз`яснень з питань застосування нормативно-правових актів НКРЕКП.

Також, НКРЕКП має право приймати рішення з питань, що належать до його компетенції, які є обов`язковими до виконання; вимагати від операторів газотранспортної та газорозподільчих систем за необхідності змінювати умови і положення, у тому числі тарифи або методики, з метою забезпечення їх пропорційності і застосування на недискримінаційній основі.

Вказане обумовило необхідність прийняття рішення НКРЕКП щодо заборони позивачу проводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, у зв`язку з чим прийнято постанову від 23.11.2018 №1518.

Відповідач зазначив, що постанова від 23.11.2018 №1518 не є регуляторним актом, а є актом ненормативного характеру (індивідуальним), адже даною постановою встановлювалась заборона конкретному суб`єкту ринку природного газу вчиняти конкретну дію, а отже її положення не містили загальнообов`язковості. Тому, прийняття постанови не потребувало реалізації процедур, передбачених при прийнятті регуляторних актів, а саме процедур, передбачених статтею 15 Закону №1540. При цьому, дотримано порядок та процедуру прийняття спірної постанови у відповідності до вимог Закону №1540 та Регламенту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого постановою НКРЕКП від 06.12.2016 року №2133.

Стосовно посилання позивача на пункт 3 глави 1 розділу IX Кодексу газорозподільних систем при донарахуванні побутовим споживачам, відповідач зазначив, що воно не є об`єктивним та не враховує норми пункту в цілому. З урахуванням відмінності понять "об`єм" та "обсяг", а також того, що розрахунки за природний газ здійснюються виключно в куб.м., переведення в енергетичні одиниці носить виключно інформаційний характер. Отже, визначання об`єму розподілу природного газу побутовим споживачам для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами здійснюється виключно в одиницях об`єму (куб.м.) на підставі фактичних даних лічильника природного газу.

Щодо умов пункту 5.3 Типового договору, відповідач вказав, що норми Кодексу газорозподільних систем не містять положень, які регламентують процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовим споживачам до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків та містять виключно процедуру такого приведення для непобутових споживачів, натомість норми цього Кодексу щодо приведення до стандартних умов для побутових споживачів застосовуються виключно при здійсненні перерахунків об`ємів природного газу в куб.м. в енергетичні одиниці та надання їх побутовим споживачам інформаційно.

Також відповідач зазначає про недотримання позивачем вимог законодавства при здійсненні донарахування побутовим споживачам, оскільки чинними нормативно-правовими актами взагалі не визначено величин коефіцієнтів приведення до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків із побутовими споживачами, а коефіцієнти, визначені Методикою №116 не можуть застосовуватись.

Крім того, в обґрунтування власної позиції відповідач посилається на висновки, викладені в рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.05.2019 у справі №560/999/19, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.05.2019 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Державну регуляторну службу України, а також третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

24.05.2019 до суду надійшли пояснення Державної регуляторної служби України по даній справі. Зазначено, що асоціація газового ринку звернулась до ДРС з листом від 22.11.2018 №1118-02 про проведення аналізу проекту постанови НКРЕКП "Щодо заборони операторам ГРМ приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов" (копія додається).

За результатами опрацювання проекту постанови НКРЕКП "Щодо заборони операторам ГРМ приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов" ДРС надала відповідь листом 05.12.2018 №11728/0/20-18 згідно якого, заборона суб`єктам господарювання вчинення певних дій має постійний, неодноразовий характер та безпосередньо впливає на їх господарську діяльність. Також така заборона впливає на дію/застосування інших норм права, оскільки обмежує суб`єктів господарювання у застосуванні певних підзаконних актів (наказів Міненерго, постанов НКРЕКП, тощо).

З огляду на викладене, враховуючи ознаки, визначені статтею 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" проект постанови НКРЄКП "Щодо заборони операторам ГРМ приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов" є регуляторним актом та потребує реалізації процедур, передбачених Законом №1540 в частині прийняття регуляторних актів.

Від Міністерства енергетики та вугільної промисловості України до суду не надходили письмові пояснення по даній справі.

Отже, дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

ПАТ "Харківміськгаз" здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі відповідної ліцензії, виданої згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг згідно від 29.06.2017 №842.

З жовтня 2018 року ПАТ "Харківміськгаз" здійснено донарахування обсягів, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов природного газу поставленого побутовим споживачам, що створило соціальну напругу і масове невдоволення з боку споживачів, оскільки у жовтні 2018 року в середньому обсяги донарахувань склали 1-1,5% від обсягу фактичного споживання згідно з показами засобів обліку.

Відповідно до Протоколу №68 засідання НКРЕКП, яке проводилось у формі відкритого слухання 23.11.2018, вирішено прийняти постанови щодо заборони ряду суб`єктів господарювання, зокрема і ПАТ "Харківміськгаз", приводити об`єми використаного природного газу побутовим споживачам до стандартних умов при здійснені комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами.

Так, в ході вказаного засідання встановлено, що плановані обсяги ВТВ, які використані при розрахунку тарифу були обчислені на підставі Методик №264 та №595. Розміри НВ і ВТВ природного газу в газорозподільних мережах останній раз були затверджені на 2016 рік наказом Міністерством енергетики та вугільної промисловості України від 25.12.2015 №847 та з того часу не переглядались. Відповідно до пункту 2 глави 6 розділу III Кодексу ГРС очікувані річні об`єми (обсяги) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРС на 2017 рік визначаються НКРЕКП на рівні передбачених об`ємів (обсягів) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРС у тарифі на послуги з розподілу природного газу на 2016 рік відповідного Оператора ГРС. Очікувані річні об`єми (обсяги) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРС на наступні роки (після 2017 року) визначаються НКРЕКП на рівні передбачених об`ємів (обсягів) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРС у тарифі на послуги з розподілу природного газу поточного року, зменшених на показник ефективності, який встановлюється НКРЕКП щороку до 31 грудня і не може перевищувати 5%. Положеннями розділу 1 Методики №595 визначено, що питомі втрати газу визначаються підприємствами з газопостачання та газифікації розрахунковим шляхом самостійно згідно з даною Методикою і включаються до собівартості транспортування газу цих підприємств. Таким чином, покриття об`єктивної різниці у вимірах природного газу здійснюється за рахунок тарифу. Проте, за наявною у НКРЕКП інформацією та з публічних джерел з`ясовано, що переважна більшість Операторів ГРС у платіжних документах за жовтень 2018 року здійснила донарахування побутовим споживачам обсягів, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов.

Відтак, підставою для прийняття оскаржуваної постанови слугував висновок НКРЕКП про те, що різниця (обсягів газу) у приведенні газу до стандартних умов вже включена, в тому числі і позивачем, до тарифу, внаслідок чого донарахування в платіжних документах споживачам за жовтень 2018 року різниці у приведенні газу до стандартних умов є неправомірним.

Постановою НКРЕКП від 23.11.2018 №1518, відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" та статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" у зв`язку із зверненнями споживачів природного газу та з метою захисту їх прав:

- заборонено ПАТ "Харківміськгаз" при здійсненні обліку природного газу, використаного побутовими споживачами, приводити об`єми природного газу до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами;

- у разі приведення у жовтні 2018 року ПАТ "Харківміськгаз" об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов ПАТ "Харківміськгаз" необхідно здійснити за жовтень 2018 року перерахунок об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів відповідно до фактичних показань лічильників природного газу.

Позивач не погоджується із постановою НКРЕКП від 23.11.2018 №1518, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до частин першої-третьої статті 1 Закону №1540-VIII Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор (НКРЕКП) є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Згідно зі статтею 3 Закону №1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

Частинами першою, другою статті 14 Закону №1540-VIII встановлено, що засідання Регулятора є основною формою його роботи як колегіального органу. Порядок організації роботи Регулятора, зокрема проведення його засідань, визначається регламентом, що затверджується Регулятором, та підлягає оприлюдненню на його офіційному веб-сайті. Засідання Регулятора проводяться у формі відкритих слухань. На відкритих слуханнях розглядаються всі питання, розгляд яких належить до повноважень Регулятора, крім питань, що містять таємну інформацію. У разі розгляду Регулятором питання, що містить таємну інформацію, порядок доступу до якої регулюється законом, Регулятор приймає рішення про розгляд такого питання в режимі закритого слухання.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України №1540-VIII, підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", здійснюється у порядку, визначеному цим Законом.

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", регуляторний акт - це:

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;

- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Проаналізувавши постанову НКРЕКП від 23.11.2018 №1518 на предмет її відповідності зазначеним ознакам регуляторного акту суд дійшов висновку, що вказана постанова не спрямована на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Незважаючи на те, що вказана постанова хоча і направлена на неодноразове застосування, однак не скасовує, не встановлює та не змінює норми права, направлена стосовно конкретно визначеної особи - позивача, а отже, за сукупністю ознак, що наведені в статті 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", не підпадає під визначення поняття регуляторного акта.

Викладені у поясненнях Державної регуляторної служби України від 11.06.2019 та листі Державної регуляторної служби України від 05.12.2018 за вих. №11728/0/20-18, висновки Державної регуляторної служби України про те, що постанову НКРЕКП від 23.11.2018 №1518 відповідає ознакам регуляторного акта, суд не враховує, адже такі висновки зроблені за результатом аналізу проекту постанови "Щодо заборони операторам ГРМ приводити об`єми використаного природного газу побутовим споживачам до стандартних умов", а не безпосередньо постанови НКРЕКП від 23.11.2018 №1518. При цьому, проект вказаної постанови дійсно був спрямований на невизначене коло осіб.

До того ж, процедурні питання, пов`язані з проектом постанови "Щодо заборони операторам ГРМ приводити об`єми використаного природного газу побутовим споживачам до стандартних умов" не є предметом розгляду даного спору, з урахуванням того, що позивачем оскаржується безпосередньо постанова НКРЕКП від від 23.11.2018 №1518.

Стосовно посилань відповідача на те, що покриття об`єктивної різниці у вимірах природного газу здійснюється за рахунок тарифу, а отже і стягнення додаткових плат (фактично подвійних) із побутових споживачів є неправомірним (оскільки такі витрати вже включені у тариф Ліцензіата та сплачуються побутовими споживачами), суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1.1-1.5 наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 23.11.2011 №737 "Про визначення розмірів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах", річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах розраховуються відповідно до Методики визначення питомих виробничо-технологічних втрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №570/7891, Методики визначення питомих виробничо-технологічних витрат природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 30.05.2003 №264, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2003 за №571/7892, та Методики визначення питомих втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 21.10.2003 №595, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.12.2003 за №1224/8545.

Газорозподільні підприємства самостійно згідно з методиками, зазначеними в підпункті 1.1 пункту 1 цього наказу, розраховують річні обсяги нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на календарний рік та не пізніше ніж за 2 місяці до початку року подають їх на затвердження до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

На підставі даних, отриманих від газорозподільних підприємств щодо розрахованих річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України впродовж місяця затверджує щодо кожного газорозподільного підприємства розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільних мережах на наступний календарний рік.

Затверджені розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу є максимально допустимими для певного року.

У разі непогодження розрахованих газорозподільним підприємством річних обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу Міністерство енергетики та вугільної промисловості України надає йому вмотивовану відмову.

Суд зазначає, що нормативні втрати і виробничо-технологічні витрати природного газу визначаються із застосуванням Методик №264 та №595. При цьому, визначення саме питомих витрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, здійснюється із урахуванням Методики №595.

В обґрунтування правомірності постанови НКРЕКП від 23.11.2018 №1518 відповідач, з посиланням на лист Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 28.12.2018 №21382/1-18, зазначає, що питомі витрати природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі неприведення об`єму газу до стандартних умов, уже закладені в тарифі позивача, затвердженому постановою НКРЕКП від 15.12.2016 №2310.

Позивач не визнає того, що вказані витрати уже включені у тариф.

Суд зазначає, що у листі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 28.12.2018 №21382/1-18 зазначено, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.12.2015 №847 затверджено розміри нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат газорозподільних підприємств (операторів газорозподільних систем) на 2016 рік. При цьому, повідомлено, що в листах оператори газорозподільних систем вказували, що при розрахунку обсягів нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу на 2016 рік були застосовані Методики №264 та №595.

Відповідно до буквального тлумачення зазначеного листа Міненерго, операторами ГРС лише розраховані показники ВТВ, адже інформації про включення до розміру нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат різниці у приведенні газу до стандартних умов, лист не містить.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд не знаходить серед наданих відповідачем матеріалів належних доказів включення позивачем різниці у приведенні газу до стандартних умов до ВТВ та зазначає, що саме відповідач як суб`єкт владних повноважень, посилаючись в обґрунтування правомірності оскаржуваної постанови на подвійне включення позивачем різниці у приведенні газу до стандартних умов до ВТВ, повинен довести такі обставини. Однак, відповідач не виконав даного обов`язку.

З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.12.2015 №847 затверджено НВ і ВТВ, обраховані, в тому числі ПАТ "Харківміськгаз", із застосуванням Методики №595.

В обґрунтування того, що покриття об`єктивної різниці у вимірах природного газу здійснюється за рахунок затвердженого тарифу, відповідач також зазначає про співмірність запланованих розмірів та фактичних показників нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу ПАТ "Харківміськгаз" (20 685 тис. куб.м. згідно Наказу від 25.12.2015 №847, та 20 672 тис. куб.м. згідно показників звітності ПАТ "Харківміськгаз").

Разом з цим, висновку про те, що фактичні показники нормативних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу ПАТ "Харківміськгаз" складають 20 672 тис. куб.м. відповідач дійшов проаналізувавши відповідну звітність ПАТ "Харківміськгаз" за 2016 рік. При цьому, спірна постанова прийнята на підставі висновку про здійснення ПАТ "Харківміськгаз" безпідставного донарахування обсягів, які враховують різницю у приведенні до стандартних умов природного газу поставленого побутовим споживачам, починаючи з жовтня 2018 року. Тому, вказані показники ПАТ "Харківміськгаз" за 2016 рік безумовно не свідчать про те, що у жовтні 2018 року покриття об`єктивної різниці у вимірах природного газу здійснювалося за рахунок затвердженого тарифу.

Отже, такі доводи відповідача не є обґрунтованими.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що позивач погодився із розміром ВТВ затвердженим наказом від 25.12.2015 №847, адже не оскаржив такого наказу та постанови НКРЕКП від 15.12.2016 №2310, якою затверджено для ПАТ "Харківміськгаз" тариф на послуги з газопостачання до складу якого включено ВТВ згідно наказу від 25.12.2015 №847.

Так, питання оскарження постанови НКРЕКП від 15.12.2016 №2310 чином не впливає на підтвердження/спростування обставин включення позивачем в жовтні 2018 року до тарифу на розподіл природного газу обсягів втрат природного газу при його вимірюванні побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено, що обсяги втрат природного газу при його вимірюваннях побутовими лічильниками в разі не приведення об`єму газу до стандартних умов, були затверджені наказом Міненерго від 25.12.2015 №847 та в подальшому входили у встановлений НКРЕКП тариф на розподіл природного газу.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача про те, що норми Кодексу газорозподільних систем щодо приведення до стандартних умов застосовуються виключно при здійсненні перерахунків об`ємів природного газу з кубічних метрів в енергетичні одинці, в той час як розрахунки за природний газ на сьогодні здійснюються виключно в кубічних метрах, а переведення в енергетичні одиниці має виключно інформаційний характер, суд зазначає слідуюче.

Розділом ІХ Кодексу газорозподільних систем врегульовано правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі.

Пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу визначено, що комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГРС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним операторам ГРС, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.

Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.

ПАТ "Харківміськгаз", як оператор ГРС відповідно до вимог пунктів 2-3 глави 2 розділу і Кодексу газорозподільних систем виконує функції розподілу природного газу, забезпечення комерційного обліку природного газу, формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу тощо.

Також ПАТ "Харківміськгаз" як оператор ГРС здійснює комерційний облік природного газу в газорозподільній системі.

Пунктом 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРС (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.

Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.

На переконання відповідача, вказана норма щодо приведення до стандартних умов застосовується виключно при здійсненні перерахунку об`єму природного газу з кубічних метрів в енергетичні одиниці.

Однак суд вважає, що норма пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу дає змогу дійти однозначного висновку про те, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, шляхом: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) переведення об`єму газу, приведеного до стандартних умов в одиниці енергії.

До того ж, за вимогами абзацу шостого пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРС зобов`язаний за підсумками місяця, але не пізніше 8-го числа, наступного за розрахунковим місяцем, опублікувати на власному сайті фактичні дані щодо розміру середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за кожним маршрутом; передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача, інформацію про величину коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газу споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також розмір спожитого обсягу енергії природного газу (за трьома одиницями виміру: кВт·год, Гкал, МДж (абзац третій пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем).

Відповідно, на позивача покладено обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі, здійснювати дві окремі процедури:

1) приведення газу до стандартних умов;

2) розрахунок спожитого обсягу енергії природного газу, про який повідомляється споживача в платіжному документі.

За таких обставин посилання відповідача в цій частині судом відхиляються, як такі що суперечать вимогам Кодексу.

У відповідності до абзацу першого пункту 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу газорозподільних систем порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРС, та з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 6 частини першої статті 17 Закону України №1504, для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону.

На виконання зазначених вимог Кодексу та Закону, НКРЕКП 30.09.2015 прийнято Постанову №2498 "Про затвердження типового договору розподілу природного газу".

Відповідно до пункту 1.2 Типового договору умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем.

Згідно пункту 37 частини першої статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Відповідно до пункту 4 розділу 1 Глави І Кодексу газорозподільних систем споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Розділ V Договору містить порядок обліку природного газу, що передається Споживачу.

Пункт 5.1 Договору визначає, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРС та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно пунктом 5.2 Договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРС та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

В пункті 5.3 Договору передбачено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.

З урахуванням наведеного суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що норми Кодексу газорозподільних систем не містять положень, які регламентують процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків в обсягах (куб. м) та містять виключно процедуру такого приведення для непобутових споживачів. Водночас, посилання позивача на пункт 5.3 Типового договору в цій частині є обґрунтованими.

В свою чергу, за змістом абзацу другого пункту 3 глави 1 розділу IX Кодексу питання приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов врегульовано розділом XV Кодексу газорозподільних систем.

Так, пунктом 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем визначено, що для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 №116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.03.2004 за №346/8945 (Методика №116).

Відповідач зазначає, що Кодекс газорозподільних систем не містить положень, які регулюють процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, адже Методика №116 поширюється виключно на суб`єктів господарювання. Жодним нормативно-правовим актом не визначено коефіцієнтів приведення до стандартних умов обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами

Дійсно, відповідно до пункту 2 Методики №116, її дія поширюється на суб`єктів господарювання, які у господарсько-виробничій діяльності для вимірювання об`єму спожитого газу використовують лічильники, крім випадків використання газу за показами лічильників громадянами-підприємцями для власних потреб.

Однак, суд звертає увагу на те, що пункт 6 глави 1 розділу XV Кодексу газорозподільних систем вказує на необхідність застосування лише відповідного коефіцієнту при приведенні обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, який зазначений в додатках до Методики №116, а не власне самої Методики №116. Тобто, дана норма пов`язує приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов не з порядком, процедурою чи колом споживачів, що визначені Методикою №116, а з числовими значеннями коефіцієнтів, які зазначені в додатках до цієї Методики.

Відповідні коефіцієнти містяться в додатках до Методики №116, тому є безпідставними посилання відповідача на те, що відсутні величини коефіцієнтів приведення до стандартних умов при здійсненні розрахунків із побутовими споживачами.

Відтак, нормами Кодексу газорозподільних систем та Типового договору, які затверджені Регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу. Тому, проведення позивачем таких дій в жовтні 2018 року є правомірним.

Щодо посилань відповідача на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 06.05.2019 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.07.2019 у справі №560/999/19, суд зазначає наступне.

За приписами частин четвертої-п`ятої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до частини сьомої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відповідач стверджує, що у вказаних судових рішеннях у справі №560/999/19, суди дійшли висновків, зокрема про те, що:

- норми Методики №116, зокрема величини коефіцієнтів, також не можуть бути застосовані до побутових споживачів;

- чинними нормативно-правовими актами не визначено величин коефіцієнтів приведення до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків із побутовими споживачами, а отже і такі дії операторів ГРМ є неправомірними;

- пункт 3 глави 1 розділу ІX Кодексу газорозподільних систем щодо приведення до стандартних умов застосовується виключно при здійсненні перерахунків об`ємів природного газу з куб.м. в енергетичні одиниці, а розрахунки за природний газ здійснюються лише в куб.м., а переведення в енергетичні одиниці носить виключно інформаційний характер.

Необхідно зауважити, що за змістом вказаних доводів відповідача у цій частині, відповідач посилається та просить врахувати при вирішенні даної справи не певні обставини, які встановлені судами у ході розгляду справи №560/999/19, а правові висновки судів щодо цих обставин.

Відтак, з урахування встановлених у даній справі обставин та наявних доказів пояснень сторін, суд не вважає, що судові рішення у справі №560/999/19 у вказаній частині мають преюдиційне значення при вирішенні даної справи.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, в той час, як відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку, що за відповідач за відсутності достатніх правових підстав заборонив позивачу приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за природний газ шляхом винесення спірної постанови, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову та вжиття заходів для відновлення порушених прав та охоронюваних законом інтересів позивача шляхом визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП від 23.11.2018 №1518.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у справі платіжного доручення №1784 від 04.12.2018 позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 23.11.2018 №11518 "Щодо заборони ПАТ "Харківміськгаз" приводити об`єми використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов при здійсненні комерційних розрахунків за використаний природний газ побутовими споживачами".

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за рахунок бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Харківміськгаз" (місцезнаходження юридичної особи: 61004, місто Харків, вулиця Москалівська, будинок 57/59; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03359552).

Відповідач - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (місцезнаходження юридичної особи: 03057, місто Київ, вулиця Смоленська, будинок 19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39369133).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державна регуляторна служба України (місцезнаходження юридичної особи: 01011, місто Київ, вулиця Арсенальна, будинок 9/11, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39582357).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (місцезнаходження юридичної особи: 01601, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 30, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37471933).

Суддя О.М. Чудак