Справа № 524/6306/16-а
Суддя: Радишевська О.Р.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

12 червня 2020 року

Київ

справа №524/6306/16-а

адміністративне провадження №К/9901/30133/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):

судді-доповідача - Радишевської О.Р.,

суддів - Загороднюк А.Г., Кашпур О.В.,

розглянув як суд касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу №524/6306/16-а

за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Тєтєнова Дмитра Геннадійовича, за участю третьої особи - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції - про визнання протиправною та скасування постанови, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року, ухвалену в складі: головуючого судді Рєзнікової С.С., суддів Старостіна В.В., Бегунца А.О.

УСТАНОВИВ:

І. Обставини справи

1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти №1 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Тєтєнова Дмитра Геннадійовича (далі - відповідач, інспектор патрульної поліції Тєтєнов Д.Г.), за участю третьої особи - Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції (далі - третя особа, УПП у місті Кременчуці ДПП) із вимогами:

1.1. визнати протиправними дії відповідача щодо винесення постанови від 09.08.2016 серії ДР №120352 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

1.2. визнати протиправною та скасувати постанову від 09.08.2016 серії ДР №120352 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

2. На обґрунтування позову позивач зазначив, що 09.08.2016 інспектором патрульної поліції Тєтєновим Д.Г. винесено постанову серії ДР №120352 про накладення адміністративного стягнення щодо нього за порушення пункту 3.15 Розділу 33 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У зв`язку з чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

3. Позивач наголошує, що його було зупинено за порушення дорожнього знаку 3.3 ПДР, однак в оскаржуваній постанові зазначено порушення позивачем дорожнього знаку 3.15 ПДР. Згідно з відповіддю тимчасово виконуючого обов`язки начальника УПП у місті Кременчуці ДПП від 10.08.2016 на запит Приватного підприємства «Транзит-Сервіс» (далі - ПП «Транзит-Сервіс») щодо руху належних йому автомобілів по вулицях м. Кременчука в зоні дії заборонених знаків, а також під час руху до майстерні по обслуговуванню транспортних засобів, підприємство було повідомлено, що в такому випадку дії дорожнього знаку 3.3 ПДР на зазначені транспортні засоби не поширюється.

ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи

4. 09 серпня 2016 року інспектором патрульної поліції Тєтєновим Д.Г. винесено постанову серії ДР №120352 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

5. Як зазначено у вказаній постанові, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «DAF FT XF 105», номерний знак НОМЕР_1 по вул. Пугачова у м. Кременчуці здійснив проїзд в зоні дії дорожнього знаку 3.15 «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив вимоги Розділу 33 ПДР.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення

6. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено:

6.1. визнано протиправною та скасовано постанову від 09.08.2016 серії ДР №120352 винесену інспектором патрульної поліції Тєтєновим Д.Г. у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 , 1978 року народження, визнано винним і притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

7. Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що інспектором патрульної поліції Тєтєновим Д.Г. зупинено позивача за порушення дорожнього знаку 3.3 ПДР, однак в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено порушення останнім дорожнього знаку 3.15 ПДР. Згідно з відповіддю тимчасово виконуючого обов`язки начальника УПП у місті Кременчуці ДПП від 10.08.2016 на запит ПП «Транзит-Сервіс» щодо руху належних йому автомобілів по вулицям м. Кременчука в зоні дії заборонених знаків, а також під час руху до майстерні по обслуговуванню транспортних засобів, підприємству було повідомлено, що в такому випадку дії дорожнього знаку 3.3 ПДР на зазначені транспортні засоби не поширюється.

8. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення за обставин, які виключають його адміністративну відповідальність (відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення).

9. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог.

10. Скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції керувався тим, що дорожній знак 3.15 ПДР «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ....т, заборонено» забороняє рух транспортних засобів, у тому числі їхніх складів, загальна фактична маса яких перевищує зазначену на знакові. На знакові зазначено масу 7 т, таким чином цей знак забороняє рух транспортних засобів, маса яких перевищує вказану на знакові масу.

11. На спростування доводів позивача, що причиною порушення ним вимог дорожнього знаку 3.15 ПДР є факт його працевлаштування на посаді водія в ПП «Транзит-Сервіс», саме до якого він рухався, керуючи вантажним автомобілем, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 не було надано відповідних документів, зокрема маршрутного листа або товарно-транспортної накладної, згідно з якими була можливість встановити, що позивач дійсно має право рухатися відповідним маршрутом.

12. Водночас посилання позивача на наявність договору оренди, згідно з яким ПП «Транзит-Сервіс» орендує земельну ділянку за адресою: вул. Жовтнева, 37-д, с. Кривуші, Кременчуцький район, не підтверджує факту того, що позивач дійсно працює на вказаному підприємстві та має право керувати транспортним засобом без виконання вимог дорожнього знаку 3.15 ПДР.

13. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що водій транспортного засобу марки «DAF FT XF 105», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Пугачова у м. Кременчуці, не виконав вимоги дорожнього знаку 3.15 «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує 7 т, заборонено», чим порушив вимоги розділу 33 ПДР, водночас відповідач діяв у межах наданих законом повноважень, мав право розглянути вказане адміністративне правопорушення та винести постанову від 09.08.2016 серії ДР №120352.

ІV. Провадження в суді касаційної інстанції

14. У касаційній скарзі позивач, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанцій, просить його скасувати з підстав неправильного застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким залишити в силі рішення суду першої інстанції.

15. Касаційну скаргу скаржник мотивує тим, що судом першої інстанції було досліджено фотографії дорожнього знаку та встановлено, що позивачем було порушено вимоги дорожнього знаку 3.3 ПДР «Рух вантажних автомобілів заборонено». Відповідачем в оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення було помилково вказано інший номер дорожнього знаку.

16. Позивач зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності в місці зупинки автомобіля дорожнього знаку 3.15 ПДР з позначкою 7 т не відповідають обставинам справи.

17. Позивач пояснює, що ПДР встановлені винятки, коли дія знаку 3.3 ПДР не поширюється. Так, дія знаку 3.3 ПДР не поширюється на транспорті засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. Ним були надані документи, які підтверджують необхідність руху автомобіля саме по вул. Пугачова у м. Кременчуці. Згідно з договором оренди від 01.10.2015 №01/10/15 ПП «Транзит-Сервіс» орендує земельну ділянку за адресою: вул. Жовтнева, 37-д, с. Кривуші, Кременчуцький район, для розміщення стоянки та майстерні по ремонту транспортних засобів, куди саме і рухався позивач.

18. Щодо посилання суду апеляційної інстанції на відсутність маршрутних листів і товарно-транспортних накладних, то позивач указує, що рух вантажного автомобіля без таких документів взагалі неможливий. В оскаржуваній постанові про накладення адміністративного стягнення зауважень з приводу відсутності їх не було.

19. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.

20. 15 грудня 2017 року, у зв`язку із початком роботи Верховного Суду, припинено процесуальну діяльність Вищого адміністративного суду України.

21. 27 лютого 2018 року касаційну скаргу передано для розгляду до Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду.

22. За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Бевзенку В.М., суддям Шарапі В.М., Данилевич Н.А.

23. Розпорядженням в.о. заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 28 квітня 2020 року №693/0/78-20, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача в цій справі, призначений повторний автоматизований розподіл указаної касаційної скарги.

24. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2020 року касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Кашпур О.В., Шевцовій Н.В.

25. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду - від 11 червня 2020 року №962/0/78-20, у зв`язку з відпусткою судді Шевцової Н.В., яка входить до складу постійної колегії суддів, з метою дотримання строків розгляду справи на підставі службової записки судді-доповідача Радишевської О.Р. від 11 червня 2020 року здійснено заміну судді Шевцової Н.В. у цій справі.

26. За наслідками повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2020 року, касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Радишевській О.Р., суддям Загороднюк А.Г., Кашпур О.В.

27. Відповідач скористався своїм правом і надіслав до Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на висновки та установлені судом апеляційної інстанцій обставини, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

28. Відповідач погоджується з тим, що інспектором патрульної поліції Тєтєновим Д.Г. було помилково вказано інший номер дорожнього знаку, проте правильно вказано визначення дорожнього знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено». Відповідач уважає, що це не спростовує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення за частиною першою статті 122 КУпАП.

V. Джерела права та акти їхнього застосування

29. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

30. Відповідно до частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

31. Згідно із підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані й розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

32. 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15.01.2020 №460-XI «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон №460-XI), яким до окремих положень КАС України унесені зміни.

33. Водночас пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №460-XI передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

34. З урахуванням викладеного, розглядаючи цю справу, Суд керується положеннями КАС України, що діяли до набрання чинності змін, унесених Законом №460-IX.

35. Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

36. Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

37. Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

38. Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна ця особа в його вчиненні.

39. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

40. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

41. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух і здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

42. Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР розділу 1 установлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

43. Підпунктом «в» пункту 8.4 розділу 8 ПДР визначено, що заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

44. Згідно з пунктом 3.3 розділу 33 ПДР дорожній знак «Рух вантажних автомобілів заборонено» забороняє рух вантажних автомобілів і складів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

45. Водночас знак 3.15 розділу 33 ПДР «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ... т, заборонено» указує, що забороняється рух транспортних засобів, у тому числі їхніх складів, загальна фактична маса яких перевищує зазначену на знакові.

46. Відповідно до розділу 33 ПДР не поширюється дія знаків 3.1-3.8, 3.11 на транспортні засоби, що обслуговують громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, а також на транспортні засоби, що обслуговують підприємства, які розташовані у позначеній зоні. У таких випадках транспортні засоби повинні в`їжджати до позначеної зони і виїжджати з неї на найближчому перехресті до місця призначення; зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

47. Згідно із частиною першою статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків і розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

VI. Позиція Верховного Суду

48. Як убачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнули до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП. У цій постанові відповідачем зазначено, що позивач, керуючи транспортним засобом по вул. Пугачова у м. Кременчуці здійснив проїзд в зоні дії дорожнього знаку 3.15 «Рух вантажних автомобілів заборонено», чим порушив вимоги розділу 33 ПДР.

49. Отже, об`єктивна сторона вказано правопорушення полягає у порушенні вимог забороняючого дорожнього знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено».

50. Аналіз вимог пункту 3.3 Розділу 33 ПДР дає підстави для висновку, що в зоні дії цього знаку забороняється рух вантажних автомобілів і складів транспортних засобів з дозволеною максимальною масою понад 3,5т (якщо на знакові не зазначена маса) або з такою, що перевищує зазначену на знакові, а також тракторів, самохідних машин і механізмів.

51. Водночас ПДР передбачено винятки, за яких дія знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено» не поширюється, а вантажний автомобіль може проїжджати під заборонний знак, зокрема у випадку, якщо він обслуговує громадян чи належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, обслуговує підприємство, яке розташоване у позначеній зоні, за умови в`їзду і виїзду з такої зони на найближчому перехресті до місця призначення.

52. Позивач в позовній заяві вказує, що він є водієм в ПП «Транзит-Сервіс», а 09 серпня 2016 року, керуючи транспортним засобом марки «DAF FT XF 105», номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Пугачова у м. Кременчуці в напрямку с. Кривуші Кременчуцького району до місця розташування стоянки та майстерні по ремонту транспортних засобів ПП «Транзит-Сервіс». На підтвердження вказаних обставин позивач надав: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, договір оренди від 01.10.2015 №01/10/15 стоянки та майстерні по ремонту транспортних засобів; схему руху; довідку ПП «Транзит-Сервіс» від 24.11.2016 №521/11 про те, що ОСОБА_1 дійсно працює водієм транспортних засобів.

53. Cуд першої інстанції, правильно встановивши об`єктивну сторону правопорушення, не перевірив вказані доводи позивача та маршрут руху транспортного засобу під його керування, пославшись на обґрунтування висновку щодо не поширення на позивача знаку «Рух вантажних автомобілів заборонено» на лист тимчасово виконуючого обов`язки начальника УПП у місті Кременчуці ДПП від 10.08.2016, який лише роз`яснює правила дії дорожнього знаку 3.3 ПДР.

54. Водночас суд апеляційної інстанції вказаний недолік не виправив та безпідставно змінив об`єктивну сторону вказано правопорушення, указавши, що позивач не виконав вимог дорожнього знаку 3.15 ПДР «Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ... т, заборонено» із позначкою 7 т.

55. Таким чином, суди попередніх інстанцій не вчинили необхідних дій, направлених на встановлення фактичних обставин справи у цій частині, та не дослідили надані позивачем докази.

56. Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

57. Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд уважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд урахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду.

58. Суд зазначає, що з огляду на викладені у цій постанові обставини, рішення судів попередніх інстанцій критеріям законності й обґрунтованості не відповідають.

59. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

60. Частиною другою статті 353 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд, зокрема, не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

61. Відповідно до частини четвертої статті 353 КАС України (у редакції, чинній до 08.02.2020) справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

62. З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

63. Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмету доказування у цій справі, дати правильну юридичну оцінку, установленим обставинам, і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.

VII. Судові витрати

64. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не розподіляються.

65. Керуючись статтями 3, 242, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

66. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

67. Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2016 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2016 року скасувати.

68. Адміністративну справу №524/6306/16-а направити на новий розгляд до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області.

69. Судові витрати не розподіляються.

70. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач: О.Р. Радишевська

Судді: О.В. Кашпур

А.Г. Загороднюк