Справа № 160/700/20
Суддя: Віхрова Вікторія Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року Справа № 160/700/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Віхрової В.С.
при секретарі судового засідання Піддубцеві О.В.
представника позивача Казанцева С.В.
представника відповідача Малишевої А.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
17.01.2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (надалі - відповідач), в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позову позивач вказує, що не погоджується з прийнятим податковим повідомленням-рішенням, оскільки воно прийнято з порушення норм матеріального права, без належної оцінки існуючих доказів, суперечить вимогам діючого законодавства, не відповідає вимогам діючого законодавства, є однобічним, необґрунтованим та таким, що направлене на порушення її прав та інтересів, а тому підлягає скасуванню, оскільки: ППР фактично складено після 01.05.2019 р. з зазначенням дати (26.04.2019 р.), що не відповідає фактичній; контролюючим органом не взято до уваги те, що за платежем "Орендна плата з фізичних осіб 18010900" за податковий період 2016 рік вже були сплачені суми податку; відповідач не мав достатніх правових підстав та повноважень для нарахування податкового зобов`язання з орендної плати за 2016 рік.
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справа №160/700/20 передана до розгляду судді Віхровій В.С. 20.01.2020 р.
Згідно з ч. 2 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 261 КАС України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.ч. 5, 8 ст. 261 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2020 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 05.02.2020 р. об 11:40 год.
Також, вказаною ухвалою суд ухвалив залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області (надалі - третя особа), для чого зобов`язано позивача надати копію позовної заяви третій особі.
У судове засідання 05.02.2020 р. представники відповідача та третьої особи не прибули. Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання відзиву. Представником позивача подано клопотання про витребування доказів та уточнений адміністративний позов. У зв`язку із чим, судове засідання було відкладено до 10:40 год. 24.02.2020 р.
Ухвалою суду від 06.02.2020 р. уточнену позовну заяву повернуто позивачу.
Ухвалою суду від 06.02.2020 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів, від відповідача та третьої особи витребувані додаткові докази (документи), що стосуються суті спору.
Ухвалою суду від 07.02.2020 р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
24.02.2020 р. до суду від третьої особи надійшло клопотання про надання витребуваних доказів та пояснення відносно них.
У судове засідання 24.02.2020 р. прибули уповноважені представники сторін та третьої особи. Для надання пояснень від третьої особи та відповіді на відзив від позивача, судове засідання відкладено до 10:40 год. 16.03.2020 р.
02.03.2020 р. позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої наполягає на своїй правовій позиції щодо неправомірного нарахування податковим органом орендної плати за землю.
Ухвалою суду від 03.03.2020 р. задоволено клопотання позивача про витребування додаткових доказів, від Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради витребувано докази, що стосуються справи.
У судове засідання 16.03.2020 р. сторони прибули. Суд ухвалив зупинити провадження у справі до закінчення впроваджених на виконання Постанови КМУ №211 від 16.03.2020 р. карантинних заходів.
Ухвалою суду від 06.04.2020 р. провадження у справі поновлено, судове засідання призначено на 27.04.2020 р. об 11:40 год.
22.04.2020 р. на виконання ухвали суду 03.03.2020 р. від Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради надійшли витребувані докази.
У зв`язку із продовженням карантинних заходів, впроваджених Постановою КМУ №211 від 16.03.2020 р., судове засідання 27.04.2020 р. було відкладено до 10:40 год. 18.05.2020 р.
З аналогічних обставин, судове засідання, призначене на 18.05.2020 р. було відкладено до 03.06.2020 р. об 11:00 год.
У судове засідання 03.06.2020 р. прибули уповноважені представники сторін. Третя особа у судове засідання не прибула.
Представник позивача вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити.
Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши докази наявні у суду, заслухавши пояснення представників сторін, суд, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Між ОСОБА_1 та Дніпропетровською міською радою укладено Договір оренди земельної ділянки від 27.10.2010 №5003.
Рішеннями Дніпропетровської міської ради встановлені наступні ставки орендної плати за земельні ділянки, які надано в користування:

2016 рік - Рішення міської ради від 15.07.2015 №3/65 (набуває чинності з 01.01.2016) - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку надано в користування.

З 01.08.2016 р. Рішення міської ради від 13.07.2016 №7/11 (набуває чинності з 01.08.2016) - 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яку надано в користування.

Так, відповідно до п. 286.5 ст. 286 ПК України, податковим органом нараховано позивачу грошові зобов`язання з орендної плати за 2016 рік: 2045870,98 грн. х 3 = 61376,13 грн., про що складено оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яке було отримано позивачем разом із вказаним листом.

Позивачем було оскаржено податкове-повідомлення рішення в адміністративному порядку до податкового органу вищого рівня, проте скарга (вх.№П/140/ДЗН від 23.09.2019 р.) була залишена без розгляду на підставі пропуску строку подання такої скарги (Рішення ДПС України від 15.11.2019 р. №П/99-00-08-05-04-14).

За таких обставин, позивач звернувся до суду з даним позовом, як єдиним способом відновлення свого порушеного права.

Дослідивши податкове повідомлення-рішення, яке звернено до оскарження, на предмет його відповідності закону, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, він, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Так, статтею 62 Податкового кодексу України передбачено, що податковий контроль здійснюється шляхом: - ведення обліку платників податків; - інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності органів державної податкової служби; - перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо отримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 та 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата) (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК).

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 21 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Судом встановлено, що підставою винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень зазначено п. 286.5 ст.286 розділу ХІІ Податкового кодексу України.

Відповідно до п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.

У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Приписами пункту 288.7 ст. 288 ПК України встановлено, що податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Згідно з п. 287.2 ст. 287 ПК України, облік фізичних осіб-платників податку і нарахування відповідних сум проводяться контролюючими органами за місцем знаходження земельної ділянки щороку до 1 травня.

Пунктом 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рахунок сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п.287.10 ст.287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем 1 його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу. (п.286.5 ст.286 ПКУ).

Відповідно до п.289.1 ст.289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно п.271.2 ст. 271 Податкового кодексу України, рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Суд зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення було складено 26.04.2019 р., тобто після закінчення строку, встановленого Податковим кодексом України контролюючому органу для обліку фізичної особи - платника орендної плати та нарахування їй податкового зобов`язання за 2016 рік.

Суд не приймає доводи відповідача про дотримання ним строку визначення спірного податкового зобов`язання, який передбачений статтею 102 ПК України, оскільки переважною до застосуванню у спірних відносинах є спеціальна норма - пункт 287.2 статті 287 ПК України щодо нарахування земельного податку фізичним особам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 29.01.2019 р. №817/213/16.

У відповідності до вимог пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Крім того, суд звертає увагу, що повноваження щодо нарахування грошового зобов`язання саме Головним управління ДПС у Дніпропетровській області у останнього виникли лише з 01.01.2017 року, з набранням чинності Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні», яким змінено зміст статті 19-1 ПК України, доповнено ПК України статтями 19-2, 19-3 та здійснено розмежування функцій контролюючих органів (у даному випадку, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), державних податкових інспекцій та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, за 2016 рік, за який відбулося донарахування суми податкового зобов`язання за платежем орендна плата за землю з фізичних осіб за податковим повідомленням-рішенням у ГУ ДПС у Дніпропетровській області не було законодавчо встановлених повноважень для здійснення цих дій.

Наведені відповідачем в заперечення таким доводам норми закону не спростовують вищевикладеного і не підтверджують зворотнього.

Крім того, пунктом 288.5 ст.288 Податкового кодексу України в редакції, чинній до 01.01.2017, було передбачено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: 288.5.1 не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; 288.5.2 не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки; 288.5.3. може перевищувати граничний розмір орендної плати, встановлений у підпункті 288.5.2, у разі визначення орендаря на конкурентних засадах.

Таким чином, Податковим кодексом України до 01.01.2017 було передбачено граничні розміри орендної плати лише для тих земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких було проведено.

Водночас, щодо земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, таких граничних розмірів передбачено не було.

Нижня межа ставки орендної плати за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких не проведено, була визначена законодавцем лише у 2017 році, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 № 1797-VIII.

Так, Законом від 21.12.2016 № 1797-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, пункт 288.5 ст.288 ПК України викладено в новій редакції, за змістом якої розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території.

У свою чергу, пунктом 277.1 статті 277 ПК України, у редакції, чинній з 01.01.2017, встановлено ставку податку за земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативну грошову оцінку яких не проведено, у розмірі не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області, а для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 5 відсотків від нормативної грошової оцінки одиниці площі ріллі по Автономній Республіці Крим або по області.

За таких обставин, відповідач не мав правових підстав визначати розмір грошового зобов`язання з орендної плати за 2016 р. з посиланням на те, що ставка податку, за якою сплачував позивач, є нижчою від встановленої законом.

Як встановлено в ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачем було смостійно визначено суму податку, що підлягає сплаті у розмірі 48542,90 грн. в декларації з орендної плати за землю на 2016 р. № від 12.02.2016 р.

Проте, при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, яким донарахована сума податку, фактично сплачена сума за декларацією врахована не була.

Разом з тим, факт сплати податку з орендної плати за 2016 рік у вказаному в декларації розмірі відповідач не спростовує.

Щодо правомірності нарахування грошового зобов`язання з орендної плати на підстав Витягу з технічної документації нормативну грошову оцінку земельної ділянки №0804-1914-нго від 18.04.2019 р., суд зазначає наступне.

Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №489 від 25.11.2016 року (надалі - Порядок №489) визначено процедуру проведення нормативної грошової оцінки земель населених пунктів.

Додатком 9 до Порядку №489 визначено форму витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

При цьому, вказана форма витягу не містить жодної графи, яка б визначала відповідний період часу за який слід надати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до п. 289.2. ст. 289 ПК України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:

Кі = 1:100,

де І - індекс споживчих цін за попередній рік.

Отже, КІ2016 = І2015 х 100.

За даними Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2015 рік становить 143,3 %.

Таким чином, величина коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2016 рік дорівнює 1,433.

Пункт 289.2. ст. 289 ПК України визначає, що коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивна залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Оскільки нормативна грошова оцінка земель м.Дніпропетровська була проведена 01.01.2016 року (відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 15.07.2015 року №4/65), при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки за 2016 необхідно враховувати коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель лише за 2016 рік, який згідно наведеної формули становить 1,433.

У Витягу ж зазначено, що при розрахунку нормативної грошової оцінки земельної ділянки був використаний коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель в розмірі 1,789817.

Відповідно до п.289.1 ст.289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Пунктом 286.1 ст.286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок подання інформації про платників податків, об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, для забезпечення ведення їх обліку, а також обчислення та справляння податків і зборів від 21.12.2011 року № 1386.

Відповідно до п.4 цього Порядку, Держгеокадастр та Мін`юст подають щомісяця до 10 числа, а також на запит територіального органу ДФС за місцезнаходженням земельної ділянки або ДФС інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю та єдиного податку, в тому числі:

Держгеокадастр - про земельні ділянки, зокрема про кадастровий номер земельної ділянки, дату реєстрації у Державному земельному кадастрі, дату державної реєстрації земельної ділянки (відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою чи договору оренди), площу відповідно до правовстановлюючих документів, цільове призначення та місце розташування земельної ділянки, дату та значення нормативної грошової оцінки, частку кожного із співвласників земельної ділянки (у разі коли земельна ділянка перебуває у спільній частковій власності), а також про землевласників або землекористувачів, зокрема найменування та місцезнаходження або прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання землевласника або землекористувача».

Видача витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки - це адміністративна послуга, яку надає у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області через центр надання адміністративних послуг.

Відповідно до інформаційної картки адміністративної послуги «Видача витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки», затвердженої наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 06.06.2019 року №305, результат такої послуги (Витяг) видається центром надання адміністративних послуг заявнику (уповноваженій особі заявника) або надсилається поштою на адресу, вказану заявником у заяві.

У відзиві відповідач зазначає, що він як податковий орган, отримав інформацію щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки від Відділу у м. Дніпро ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Проте, згідно матеріалів справи, такий Витяг було надано відповідачу Департаменту, за його заявою.

Відповідно до Глави ІІ Розділу 3, п. 1 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5, службовий документ, отриманий установою або створений нею, у тому числі для внутрішнього користування, вважається внесеним до документаційного фонду установи з моменту його реєстрації.

За наслідками дослідження документів, які витребувані від третьої особи, судом окрім вказаних вище порушень, встановлено процедурні порушення при формуванні та отриманні Витягу, проти яких відповідачем жодних належних спростувань не надано.

Також суд вважає за можливе при розгляді даної справи надавати правову оцінку щодо правомірності формування Витягу, відповідно до якого було винесено оскаржуване ППР, без визнання такого витягу протиправним та його скасування.

В межах розгляду даної справи, дослідженню підлягають правові підстави для прийняття рішення, яким відповідач, як контролюючий орган, визначив (донарахував) позивачу грошове зобов`язання з плати за землю за 2016 рік на підставі даних Витягу. Відтак, на предмет відповідності закону в даному випадку досліджуються відносини між сторонами, що сприяли винесенню такого рішення. При цьому, судом дотримуються межі розгляду справи, визначені ст. 9 КАС України.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, правомірність податкового повідомлення-рішення перед судом не доведена.

Також, суд акцентує увагу, що Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття (донарахування) відповідачем грошового зобов`язання зі сплати податку за землю (орендної плати з фізичних осіб) за 2016 рік шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із чим останнє підлягає скасуванню, а позов - задоволенню.

Інші доводи сторін висновків суду по суті спору не спростовують.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, зазначено, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Приймаючи до уваги те, що позов підлягає задоволенню, судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у відповідності до ст.139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 9, 11, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №270415/1-5353-0461 від 26.04.2019 р., яким визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання за платежем "ОРЕНДНА ПЛАТА З ФІЗИЧНИХ ОСІБ 18010900" за період 2016 рік в розмірі 61376,13 грн.

В порядку розподілу судових витрат стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 15 червня 2020 року.

Суддя В.С. Віхрова