Справа № 360/1397/20
Суддя: І.О. Свергун
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

12 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1397/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Свергун І.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

02.04.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області (далі - відповідач), в якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 28.08.2019 № 67/30 про відмову в задоволенні заяви, поданої 26.07.2019 позивачем, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок, розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, у тому числі, за умови відсутності невитребуваних земельних часток (паїв) земель колишнього КСП ім. Шевченко - із земель запасу комунальної власності; визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24.12.2019 № 74/41 про відмову в задоволенні заяви, поданої 04.12.2019 позивачем про виділення в натурі двох земельних ділянок, розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, у тому числі, за умови відсутності невитребуваних земельних часток (паїв) земель колишнього КСП ім. Шевченко - із земель запасу комунальної власності; викладену в листі від 21.02.2020 № 432 відмову відповідача в задоволенні заяви, поданої 14.02.2020 позивачем про виділення в натурі (на місцевості) двох земельних ділянок розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів кожна із земель сільськогосподарських угідь колективної власності колишнього колгоспу ім. Шевченка - із земель запасу комунальної власності визнати - протиправною; зобов`язати відповідача виділити позивачу на території Новопсковської об`єднаної територіальної громади Новопсковського району Луганської області в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки відповідно до сертифікатів ЛГ № 0064129 та ЛГ № 0064129 від 16 грудня 1996 року, виданих Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області на право на земельну частку (пай) розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0064129, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Шевченка. Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0064130, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Шевченка.

Спадкоємцем за законом після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 став позивач. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є власником спірних земельних часток (паїв) розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) кожна.

Листом ГУ Держгеокадастру в Луганській області № Ч-380/0-285/037-18 від 29.03.2018 позивача повідомлено, що він має право відповідно до сертифікатів на виділення в натурі на місцевості земельних ділянок із земель колишнього КСП ім. Шевченко на території Осинівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, однак відсутні невитребувані земельні ділянки із земель колишнього КСП ім. Шевченко. Про відсутність невитребуваних земельних ділянок із земель колишнього КСП ім. Шевченко також зазначила Новопсковська районна державна адміністрація у листі № Ч-218-5-07-38 від 18.09.2018.

04.06.2019 позивач звернувся з заявою до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок, розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, у тому числі, за умови відсутності невитребуваних земельних часток (паїв) земель колишнього КСП ім. Шевченко - із земель запасу комунальної власності (земельної ділянки пасовищ земель запасу комунальної власності кадастровий номер :17:003:0081).

Рішенням № 67/30 від 28.08.2019 відповідач відмовив у задоволенні заяви, оскільки земельна ділянка пасовищ земель запасу комунальної власності кадастровий номер :17:003:0081, яка згідно даних земельного кадастру враховується в Осинівській сільській раді, не перебувала у колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних часток (паїв) колгоспу ім. Шевченка, а тому місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам закону.

04.12.2019 позивач звернувся до Новопсковської об`єднаної територіальної громади з заявою про виділення в натурі двох земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) розміром по 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, за рахунок земель запасу які перебувають у колективній власності Новопсковської об`єднаної територіальної громади.

Рішенням № 74/41 Новопсковської селищної ради позивачу відмовлено у виділенні двох земельних часток паїв у натурі (на місцевості) у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок вимогам Земельного кодексу та Закону.

На початку лютого 2020 року позивачу стало відомо, що у комунальній власності Новопсковської об`єднаної територіальної громади мається земельна ділянка, яка раніше перебувала у колективні власності членів КСП ім. Шевченко (кадастровий номер земельної ділянки :07:007:0076). Вказана земельна ділянка відноситься до земель запасу, тому позивач знову звернувся до Новопсковської селищної ради з відповідною заявою, проте, йому в чергове було відмовлено в задоволенні його заяви. Позивач вважає відмови Новопсковської селищної ради, викладені у рішеннях № 67/30 від 28.08.2019, № 74/41 від 24.12.2019 року та листі № 432 від 21.02.2020, протиправними, оскільки відповідачем відмовлено з підстав, які не передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 06.04.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.04.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позову з таких підстав.

26.07.2019 до Новопсковської селищної ради надійшла заява гр. ОСОБА_1 вх. № 453. У вказаній заяві на підставі ст. ст. 12, 81, 121, 122, 184, 186 ЗК України ОСОБА_1 просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок розміром по 9,65 умовних кадастрових гектари кожна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та сертифікатів на право на земельну частку (пай) ЛГ № 0064129 та ЛГ № 0064130 від 16.12.1996. Проте, в цій частині заяви позивач не зазначив, на яку саме земельну ділянку він просить надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою, земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 згадана лише в кінці заяви, де позивач посилається, що вказана земельна ділянка перебуває в колективній власності Новопсковської об`єднаної територіальної громади. Відповідач зазначає, що ні в Конституції України, ні в Земельному кодексі України такий вид власності, як «колективна», не передбачений.

Рішенням Новопсковської селищної ради від 28.08.2019 № 67/30 позивачеві відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу комунальної власності у зв`язку з тим, що: 1) земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 не перебувала в колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних ділянок (паїв) к-пу АДРЕСА_1 ) Земельним кодексом України не передбачено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатну передачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності.

Окрім того, вказана земельна ділянка належить до земель запасу комунальної власності угіддя пасовища, в той час як гр. ОСОБА_1 відповідно до доданих сертифікатів належить 9,65 в умовних кадастрових гектарах, з них: 6,90 ріллі, 0,05 багаторічних насаджень, 0,14 сіножатей, 2,56 пасовищ відповідно до розрахунку земельної частки (паю) та її вартості по колгоспу ім. Шевченка, затвердженого розпорядженням Новопсковської РДА № 620 від 09.12.1996. У своїй заяві позивач не вказував вид угідь, а тому з його заяви вбачається, що він хоче отримати земельні ділянки в натурі лише за рахунок пасовищ.

Позивач посилається на п. 8 Перехідних положень ЗК України, яким передбачено право на приватизацію в порядку, встановленому ст. 25 та ст. 18 ЗК України, але ці положення не можна застосовувати щодо членів к-пу ім. Шевченка, оскільки цей колгосп у 1994 році пройшов процедуру роздержавлення згідно Проекту роздержавлення і приватизації земель колгоспу ім. Шевченка і на момент розпаювання був колективним сільськогосподарським підприємством, а не державним або комунальним.

06.12.2019 до Новопсковської селищної ради надійшла заява гр. ОСОБА_1 вх. № 970, в якій останній просив виділити земельні частки (паї) в натурі (на місцевості) розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна знову за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :17:003:0081, яка не перебувала у колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних часток (паїв) к-пу ім. Шевченка. У заяві ОСОБА_1 знову не зазначив вид угідь, які він бажає виділити в натурі, та вказав, що земельна ділянка перебуває в колективній власності Новопсковської об`єднаної територіальної громади, що не відповідає дійсності.

Рішенням Новопсковської селищної ради від 24.12.2019 № 74/41 позивачеві відмовлено у виділенні двох земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пасовищ земель запасу комунальної власності кадастровий номер :17:003:0081 у зв`язку з тим, що: 1) вказана земельна ділянка відноситься до пасовищ, в той час коли відповідно до доданих сертифікатів ОСОБА_1 належить 9,65 в умовних кадастрових гектарах, з них: 6,90 ріллі, 0,05 багаторічних насаджень, 0,14 сіножатей, 2,56 пасовищ. Вид угідь в заяві не зазначено. Ця обставина розглядалася на засіданні постійної комісії селищної ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин, охорони природи, промисловості, підприємництва та сфери послуг; 2) земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 не перебувала в колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних часток (паїв) к-пу АДРЕСА_1 .

14.02.2020 до Новопсковської селищної ради надійшла заява гр. ОСОБА_1 , якій було присвоєно вх. номер 161. У цій заяві позивач просив виділити в натурі (на місцевості) на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та сертифікатів на право на земельну ділянку (пой) ЛГ № 0064129 та ЛГ № 0064130 від 16.12.1996 земельні ділянки розміром по 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна із земель сільськогосподарських угідь колективної власності колишнього колгоспу ім. Шевченка. Задовольнити зазначені вимоги позивач просив за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :07:007:0076.

На вказану заяву було надано відповідь № 432 від 21.02.2020, у якій гр. ОСОБА_1 роз`яснено, що: 1) земельна ділянка кадастровий номер :07:007:0076 загальною площею 23,9231 га ріллі перебуває в оренді у СФГ «Журавушка» на підставі договору оренди № 60 від 29.12.2017, зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.01.2018 за № 24324881 терміном на 7 років. ЗК України передбачено, що в разі вилучення земельної ділянки, що перебуває в користуванні інших осіб, до заяви необхідно обов`язково додати погодження землекористувача (нотаріально посвідчене) (ст. 118, ст. 123 ЗК України); 2) земельні ділянки ріллі земель запасу чи резервного фонду комунальної власності на території Новопсковської ОТГ наявні, але: а) перебувають в оренді на підставі укладених в установленому порядку договорів оренди; б) на них надані дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства учасникам АТО.

Позивач посилається, що вказана земельна ділянка є нерозподіленою, проте така інформація не відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Вказана земельна ділянка входить до земель комунальної власності і ніколи не входила до площі земель, що підлягали розподілу між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колгоспу ім. Шевченка. Більше того, вказана земельна ділянка знаходиться в межах колишнього КСП ім. Ілліча.

Також відповідач посилається, що відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» до повноважень селищних рад входить лише прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), а не безпосереднє їх виділення.

Відповідач наполягає, що здійснити виділення земельних ділянок за рахунок земельних ділянок кадастровий номер :17:003:0081 та кадастровий номер :07:007:0076 не вбачається можливим.

Зважаючи на це, у селищної ради не було підстав задовольнити заяви ОСОБА_1 Селищна рада діяла в межах та у спосіб, передбачений законом, тому рішення № 67/30 та № 74/41 є законними.

На підставі викладеного відповідач просив відмовити в задоволенні позову (арк. спр. 42-48).

04.05.2020 від позивача до суду надійшла позовна заява з уточненнями та доповненнями, в якій позивач заявляє вимоги, аналогічні заявленим у первинному позові, із виправленням помилки в зазначенні номерів сертифікатів (арк. спр. 70-73).

Ухвалою суду від 12.06.2020 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною відмови Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області, викладеної в листі від 21.02.2020 № 432, в задоволенні заяви, поданої 14.02.2020 позивачем про виділення в натурі (на місцевості) двох земельних ділянок розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів кожна із земель сільськогосподарських угідь колективної власності колишнього колгоспу ім. Шевченка із земель запасу комунальної власності, роз`яснено позивачеві право звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0064129, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Шевченка. Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0064130, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , належало право на земельну частку (пай) розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів, яка перебуває у колективній власності колгоспу ім. Шевченка.

Спадкоємцем за законом після померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 став позивач. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач є власником спірних земельних часток (паїв) розміром 9,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) кожна.

Вказані обставини підтверджуються сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0064129, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0064130, виданого Новопсковською районною державною адміністрацією 16 грудня 1996 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом НВС 074869 від 25 січня 2016 року (арк. спр. 11, 12, 19).

26.07.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій відповідно до ст. ст. 12, 81, 121, 122, 184, 186, п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 7, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» просив надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, право на які він має на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та Сертифікатів на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім. Шевченка с. Осинове Новопсковського району Луганської області НОМЕР_1 0064129 та НОМЕР_2 від 16.12.1996. Просив задовольнити заяву за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :17:003:0081, яка відноситься до земель запасу і перебуває у колективній власності Новопсковської об`єднаної територіальної громади (арк. спр. 13).

Рішенням Новопсковської селищної ради від 28.08.2019 № 67/30 позивачеві відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу комунальної власності у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок вимогам Земельного кодексу та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»: 1) земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 не перебувала в колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних ділянок (паїв) к-пу АДРЕСА_1 ; 2) Земельним кодексом України не передбачено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та безоплатну передачу для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель комунальної власності (ч. ч. 6, 7 ст. 118 та ч. 1 ст. 121) (арк. спр. 10).

04.12.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій відповідно до ст. ст. 12, 81, 121, 122, 184, 186, п. п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, ст. ст. 3, 7, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» просив виділити йому земельні частки (паї) в натурі (на місцевості) розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, право на які він має на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та Сертифікатів на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім. Шевченка с. Осинове Новопсковського району Луганської області НОМЕР_1 0064129 та НОМЕР_2 від 16.12.1996. Просив задовольнити заяву за рахунок земельної ділянки кадастровий номер :17:003:0081, яка відноситься до земель запасу і перебуває у колективній власності Новопсковської об`єднаної територіальної громади (арк. спр. 14).

Згідно з випискою з протоколу № 13 засідання постійної комісії селищної ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин, охорони природи, промисловості, підприємництва та сфери послуг від 21.12.2019, на якому розглядалася заява ОСОБА_1 про виділення двох земельних ділянок в натурі (на місцевості), земельна ділянка кадастровий номер :17:0031:0081 не перебувала в колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних часток (паїв) колгоспу ім. Шевченка. Окрім того, не передбачено надання земель для ведення товарного сільгоспвиробництва із земель комунальної власності на підставі ст. 118 та ст. 121 ЗК України (арк. спр. 63).

Рішенням Новопсковської селищної ради від 24.12.2019 № 74/41 позивачеві відмовлено у виділенні двох земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пасовищ земель запасу комунальної власності кадастровий номер :17:003:0081 у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок вимогам Земельного кодексу та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Зазначено, що вказана земельна ділянка не перебувала в колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних часток (паїв) к-пу ім. Шевченка (арк. спр. 16).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2018 № 140166637, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2020 № 212253415 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2018 № НВ-018 земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 відноситься до земель запасу комунальної власності (арк. спр. 50, 51, 78).

Вирішуючи спір по суті, суд керується таким.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 81 ЗК України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Пунктом 16 Перехідних положень ЗК України передбачено, що громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Спеціальним законом, який визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), є Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV (далі - Закон № 899-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 899-IV право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до статті 2 Закону № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Частиною першою та другою статті 3 Закону № 899-ІV передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно з частиною першою статті 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв);

укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету;

сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо;

надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай);

розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Частиною першою статті 7 Закону № 899-IV встановлено, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом.

Статтею 13 Закону № 899-IV визначено таке.

Нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.

У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки.

Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель).

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Рішенням від 24.12.2019 № 74/41 відмовлено ОСОБА_1 у виділенні двох земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельних ділянок вимогам Земельного кодексу та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а саме - вказана земельна ділянка не перебувала в колективній власності і не підлягала розпаюванню між власниками земельних часток (паїв) к-пу ім. Шевченка.

Суд не погоджується з доводами відповідача щодо правомірності такої відмови, оскільки, як слідує з наведених вище норм земельного законодавства, у разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності земельні частки (паї) можуть бути виділені в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, а саме витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2018 № 140166637, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2020 № 212253415 та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.10.2018 № НВ-018, земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 відноситься до земель запасу комунальної власності.

Разом з тим, питання щодо можливості виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності спірним рішенням не вирішувалося.

Посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на ту обставину, що земельна ділянка кадастровий номер :17:003:0081 відноситься до пасовищ, в той час коли відповідно до доданих сертифікатів ОСОБА_1 належить 9,65 в умовних кадастрових гектарах, з них: 6,90 ріллі, 0,05 багаторічних насаджень, 0,14 сіножатей, 2,56 пасовищ, та вид угідь в заяві не зазначено, суд до уваги не бере, оскільки вказані обставини не були підставою для відмови позивачеві у виділенні земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та не зазначені в рішенні від 24.12.2019 № 74/41.

За таких обставин суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 24.12.2019 № 74/41 «Про відмову гр. ОСОБА_1 щодо виділення двох земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пасовищ земель запасу комунальної власності кадастровий номер :17:003:0081».

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виділити позивачу на території Новопсковської об`єднаної територіальної громади Новопсковського району Луганської області в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки відповідно до сертифікатів ЛГ № 0064129 та ЛГ № 0064129 від 16 грудня 1996 року, виданих Новопсковською районною державною адміністрацією Луганської області на право на земельну частку (пай) розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, суд зазначає таке.

Відповідно до положень Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

За своїм змістом дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначати повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи без діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким.

Дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни може, має право, за власної ініціативи, дбає, забезпечує, веде діяльність, встановлює, визначає, на свій розсуд. Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним.

При реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

З урахуванням вищевикладеного прийняття рішення щодо виділення позивачеві земельних ділянок в натурі (на місцевості) є дискреційними повноваженнями відповідача, та суд не може підміняти відповідача, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції відповідача, оскільки такі дії виходять за межі визначених суду повноважень законодавцем.

Так, критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття, тощо.

У свою чергу, як зазначено вище, дослідженням змісту оскарженого рішення встановлено, що воно містить посилання на невідповідність місця розташування земельних ділянок вимогам ЗК України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», проте вказаним рішенням не надавалася оцінка можливості виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності, а також не надавалася оцінка можливості такого виділення за рахунок земельної ділянки, яка відноситься до пасовищ.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 245 КАС України, зважаючи, що прийняття рішення за наслідками розгляду заяви позивача є дискреційними повноваженнями відповідача, а суд не повноважний перебирати на себе вирішення питань, які належать до компетенції відповідача, замість останнього, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, зобов`язавши відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2019 вх. № 970 про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), з прийняттям обґрунтованого рішення за наслідками розгляду цієї заяви, а у задоволенні вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача виділити ОСОБА_1 в натурі (на місцевості) двох земельних ділянок - відмовити.

Також не підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 28.08.2019 № 67/30 про відмову в задоволенні заяви, поданої 26.07.2019 позивачем, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок, розміром 9,65 в умовних кадастрових гектарах кожна, у тому числі, за умови відсутності невитребуваних земельних часток (паїв) земель колишнього КСП ім. Шевченко - із земель запасу комунальної власності, оскільки чинним законодавством не передбачено в спірних правовідносинах звернення за отриманням такого дозволу. Частиною другою статті 3 Закону № 899-ІV передбачено, що особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн (арк. спр. 6).

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області (, вул. Шкільна, 3, смт Новопсков, Луганська область, 92302) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області від 24.12.2019 № 74/41 «Про відмову гр. ОСОБА_1 щодо виділення двох земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за рахунок пасовищ земель запасу комунальної власності кадастровий номер :17:003:0081».

Зобов`язати Новопсковську селищну раду Новопсковського району Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.12.2019 вх. № 970 про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) з прийняттям обґрунтованого рішення за наслідками розгляду цієї заяви.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області судові витрати по сплаті судового збору у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп.)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України строк оскарження судового рішення продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя І.О. Свергун