Справа № 679/682/20
Суддя: Стасюк Р. М.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/679/36/2020
Справа № 679/682/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Стасюка Р.М.,

за участю секретаря судовго засідання Федорчук Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м.Нетішин адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старшого сержанта поліції Юзвишина Ігоря Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, інспектора Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Юзвишина І.А. про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ № 2540620 від 16.05.2020 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 16.05.2020 року інспектором Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Юзвишиним І.А. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАМ №2540620, якою накладено стягнення в розмірі 255 гривень. Вказану постанову винесено внаслідок того, що він керуючи транспортним засобом «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , 16.05.2020 року о 15 год. 25 хв., перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.8.5.1 ПДР - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Позивач, вважає постанову протиправною такою, що не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП закриттю в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Мотивуючи свою невинуватість позивач зазначив, що не порушував Правил дорожнього руху України, адже виїхав на зустрічну смугу руху у стані крайньої необхідності. Зокрема, попереду його автомобіля рухався автомобіль із причепом на якому знаходилися дрова, які були ніяк не закріпленні. Дорога у вказаному місці не рівна, через що причіп із дровами підкидало у вверх-вниз та розгойдувало у сторони. Як наслідок з вказаного причепу випали дрова на дорожнє покриття, внаслідок чого, він змушений маневрувати, щоб дрова не пошкодили автомобіль яким він керував, а також щоб не наїхати на дрова, які випали на дорогу, і могли вилетіти з-під колеса його автомобіля та пошкодити автомобілі, що рухалися позаду у попутному з ним напрямку та у зустрічному напрямку.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Крім того, вважає, що будь-яких належних та допустимих доказів здобутих у процесуально встановленому порядку, які б підтверджували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП не має, оскільки він правил дорожнього руху не порушував, а обставини викладені в оскаржуваній постанові є ніщо інше як припущення поліцейського, через що відсутні подія та склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи наведені обставини позивач вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАМ №2540620 від 16.05.2020 року підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП закриттю.

В судове засідання надійшла заява позивача в якій останній просить розгляд справи проводити у його відсутності. Крім того, просив під час винесення рішення врахувати письмове вступне слово, у якому позивач зазначив, що оскаржувана постанова не містить вказівки на місце вчинення адміністративного правопорушення, а також вказівки на технічний засіб, яким здійснено фото, або відеозапис. Відсутні докази, які б доводили вину позивача.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.05.2020 року провадження в справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, відповідачі отримали матеріали адміністративного позову та ухвали про відкриття провадження у справі 29.05.2020 року, однак відзив на пред`явлений позов у строк, встановлений судом, не подали.

Згідно вимог ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином справа розглядається у відповідності до ч.5 ст.262 КАС України за наявними у справі матеріалами.

Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує на відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та на порушення відповідачем норм закону при її винесенні.

Судом встановлено, що інспектором Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області Юзвишиним І.А. 16.05.2020 року винесено постанову серії ЕАМ 2540620 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення за ч.1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 16.05.2020 року о 15 год. 25 хв. керуючи транспортним засобом «ВАЗ» державний номерний знак НОМЕР_1 , перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, чим порушив п.8.5.1 ПДР - порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

ОСОБА_1 з даною постановою інспектора поліції, не погоджується, оскільки вважає, що Правил дорожнього руху не порушував.

Таким чином, між сторонами виникли спірні правовідносини, з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п.8.5.1 ПДР горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 1 розділу 34 цих Правил.

Відповідно до п.1 розділу 34 ПДР горизонтальна розмітка має таке значення: 1.1 (вузька суцільна лінія) - поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей;

Відповідно до ч.1 ст.122 КУАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Встановлено що, позивач не заперечує факт наявності вказаних у оскаржуваній постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності обставин, однак зазначає про відсутність його вини, оскільки порушення Правил дорожнього руху України допустив у стані крайньої необхідності, наявності перешкоди на дорозі, що згідно з нормами КУпАП виключає можливість притягнення до відповідальності та застосування до нього адміністративного стягнення.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Відповідно до статті 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Отже, положеннями КУпАП передбачено можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності у випадках, коли вчинені нею дії, які мають ознаки правопорушення і за які КУпАП передбачена відповідальність, вчинені у стані крайньої необхідності.

Таким чином, наведені позивачем обставини не спростовані відповідачем, суду не представлено доказів в підтвердження обставин, викладених у постанові в справі про адміністративне правопорушення.

Статтями 245-246 КУпАП України встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її з точною відповідністю з законом.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Статтею 254 КпАП України визначено, що така фіксація відбувається шляхом складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому відповідно до ст.256 КпАП України, крім іншого, зазначається місце час і суть адміністративного порушення, виявленого уповноваженою особою, прізвища адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: скасовує постанову і закриває справу.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи.

Згідно ч.5 ст.77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Європейським судом з прав людини у п. 36 рішення в справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), від 1 липня 2003 року № 37801/97, зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Згідно зі ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно ст. 17 КУпАП, особа яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Таким чином, оцінюючи надані в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, перевіряючи чи прийнято відповідачем постанову обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, пропорційно, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з вищевикладених підстав.

Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми права, які містяться у ст.ст. 9, 122, 126, 222, 245, 251, 258, 268, 280 КУпАП, з урахуванням норм права, що містяться у ч. 2 ст. 19 Конституції України, та на окремі з яких вірно посилався позивач у позовній заяві.

Керуючись ст.ст.2-14,72-77, 90, 122, 241-250, 286 КАС України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, інспектора Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старшого сержанта поліції Юзвишина Ігоря Анатолійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старшого сержанта поліції Юзвишина Ігоря Анатолійовича, серії ЕАМ № 2540620 від 16.05.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на період дії такого карантину.

Повне рішення суду складено 10 червня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Летичівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, юридична адрес: вул.І.Франка,20, м.Летичів, індекс 31501.

Відповідач: інспектор Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області старший сержант поліції Юзвишин Ігор Анатолійович, юридична адрес: вул.І.Франка,20, м.Летичів, індекс 31501.

Головуючий Р.М. Стасюк