Справа № 540/2532/19
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 540/2532/19
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Косцової І.П.,

суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

за участі секретаря Стефанцевої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області про визнання протиправними і скасування результатів виконання завдань за 2019 рік, визнання протиправним і скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці в Херсонській області від 06.11.2019 року №222-о «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати результати виконання завдань за 2019 рік, підготовлені заступником начальника управління - начальником відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Херсонській області О.О. Овчарук;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Херсонській області про затвердження посадової інструкції заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області, затвердженої 04.06.2019 року;

- поновити його на посаді заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Херсонській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що його звільнення за угодою сторін є незаконним, оскільки в нього не було вільного свідомого волевиявлення на припинення трудового договору, а заяву про звільнення з займаної посади за угодою сторін він написав під впливом важкого емоційного та психологічного стану, який виник внаслідок створених керівництвом обставин, в тому числі, виставлення негативної оцінки за результатами виконання завдань його службової діяльності.

Також зазначив, що оцінювання результатів виконання завдань, визначених йому на 2019 рік, проведено з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, вказав, що у 2019 році, без зазначення дати, начальником управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці в Херсонській області та заступником начальника управління начальником відділу нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки погоджено завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості його службової діяльності як державного службовця, за наслідком оцінювання якого йому виставлено негативну оцінку. Позивач стверджує, що виставлення негативної оцінки за виконані ним у 2019 році завдання є необґрунтованим та свідчить про необ`єктивність оцінки його службової діяльності, без урахування фактичних обставин справи, адже, на його думку, він виконав завдання належним чином та заслуговує на позитивну оцінку.

Крім цього вказав, що відповідач при проведенні оцінювання не врахував тієї обставини, що 04.06.2019 року керівництвом була затверджена нова Посадова Інструкція, якою розширено обсяг його службових обов`язків та суттєво змінено умови трудового договору, чим порушено вимоги ст.32 КЗпП України щодо зміни істотних умов праці.

Зазначена обставина, за твердженням позивача, значно ускладнила виконання завдання, яке розроблялось без урахування оновленої посадової інструкції.

Після ознайомлення з зазначеною посадовою інструкцією 18.09.2019 року він виклав свої письмові зауваження щодо незгоди з суттєвими змінами умов праці, після чого керівництво Управління почало вимагати від нього звільнення, наголошуючи на негативний результат оцінювання його службової діяльності.

Внаслідок незаконних дій відповідача, які полягали у створенні провокаційних конфліктних ситуацій з метою викликати негативну реакцію на доручення керівництва, йому стало психологічно важко виконувати посадові обов`язки, що, в решті решт, призвело до написання ним заяви про звільнення на умовах, які були запропоновані відповідачем, а саме, за угодою сторін.

02.01.2020 року позивач подав до суду першої інстанції заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом прав та законних інтересів в частині оскарження наказу про затвердження посадової інструкції заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки Головного управління Держпраці у Херсонській області, затвердженої 04.06.2019 року та визнання причин пропуску цього строку поважними.

Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 29.01.2020 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 року, в поновленні процесуального строку відмовлено, позовні вимоги в цій частині позову залишено без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що форма «Результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2019 рік», згідно з якою позивачу виставлено за виконання завдань негативну оцінку і яку він просить визнати протиправною та скасувати, не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та не порушує прав, свобод та інтересів позивача, а його звільнення проведено відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстави для скасування оскаржуваного наказу про звільнення відсутні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд не дослідив належним чином зібрані у справі докази та не дав їм належної правової оцінки, тим самим не дотримався приписів Кодексу адміністративного судочинства щодо справедливого, неупередженого вирішення спору. Зокрема, на думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою його доводи, що визначення результатів виконання завдань є одним з етапів оцінювання, а не формальністю по заповненню бланку, таке рішення зберігається в особовій справі державного службовця та за своєю суттю і наслідками впливає на обсяг і зміст прав і обов`язків позивача, а безпосередній керівник, здійснюючи визначення результатів виконання завдань державним службовцем, діяла як посадова особа суб`єкту владних повноважень.

Щодо законності свого звільнення та висновку суду першої інстанції в цій частині позовних вимог апелянт зазначив, що судом в рішенні не наведено мотивованої оцінки кожному аргументу, зокрема, тому, що внаслідок визначення безпосереднім керівником результатів виконання завдань за 2019 рік він був виставлений як особа неетичної поведінки, його скарга про перегляд виставленої оцінки та її обґрунтування залишилась нерозглянутою, так само як і його зауваження щодо оновленої посадової інструкції, а також те, що ніякої домовленості між ним та відповідачем щодо його звільнення за угодою сторін фактично не досягнуто, адже резолюція відповідача на заяві про звільнення не містить а ні пропозицій, а ні погодження строку, з якого трудовий договір має бути розірвано, та дату здійснення резолюції.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління зазначило, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просило залишити судове рішення без змін.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановив суд першої інстанції, з 26.10.2015 року позивач проходив службу у Головному управлінні Держпраці в Херсонській області, де з 22.02.2019 року обіймав посаду заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки. Вказана посада відноситься до посад державної служби категорії «Б».

У лютому 2019 року позивачу визначено Завдання, ключові показники результативності, ефективності та якості службової діяльності державного службовця, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» на 2019 рік, з якими його ознайомлено 22.02.2019 року (а.с.32, 232 т.1).

Наказом ГУ Держпраці у Херсонській області від 15.10.2019 року №197-о «Про визначення результатів виконання завдань державними службовцями Головного управління Держпраці у Херсонській області категорій «Б» і «В» у 2019 році» затверджено список державних службовців Управління, що підлягають оцінюванню у 2019 році, у тому числі й позивача (а.с.37 т.1).

Заступником начальника управління - начальником відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Херсонській області Овчарук О.О., як безпосереднім керівником позивача, 28.10.2019 року заповнено та оформлено форму «Результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В»», згідно з якою позивачу виставлено за виконання завдань бал « 2,1», тобто негативну оцінку (а.с.30-31 т.1).

Того ж дня з результатами виконання завдань та виставленими балами ознайомлено і позивача.

У подальшому позивач 06.11.2019 року подав заяву про звільнення з займаної посади з 07.11.2019 року за угодою сторін відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» (а.с.61 т.1).

Наказом №222-о від 06.11.2019 року позивача звільнено з 07.11.2019 року з посади заступника начальника відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Херсонській області за угодою сторін відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» (а.с.62 т.1).

У зв`язку із звільненням позивача процедуру його оцінювання припинено.

Не погоджуючись із виставленими балами та вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, врегульовані Законом України від 10 грудня 1995 року №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII), який визначає правовий статус державного службовця.

За приписами ст.5 зазначеного Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави для припинення державної служби визначені статтею 83 Закону №889-VIIІ, відповідно до п.3 ч.1 якої державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін.

Згідно зі ст.86 Закону №889-VIII державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

В свою чергу, за приписами ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Серед підстав для припинення трудового договору КЗпП України у статті 36 окремо виділяє угоду сторін та розірвання трудового договору з ініціативи працівника (стаття 38).

Основною відмінністю між звільненням за угодою (або ж згодою) сторін та звільненням з ініціативи працівника є вираження бажання обох сторін одночасно у випадку угоди сторін та, відповідно, наявність бажання лише працівника у випадку припинення трудових відносин за його ініціативою.

Тобто, звільнення за угодою сторін передбачає, що роботодавцем та найманим працівником досягнуто спільної згоди щодо припинення трудового договору у визначений строк. У свою чергу, звільнення з ініціативи працівника не передбачає обов`язкової наявності згоди роботодавця на таке звільнення, оскільки в даному випадку працівник реалізовує своє право, передбачене трудовим законодавством, а роботодавець вимушений погодитись зі звільненням працівника незалежно від свого бажання.

Отже, законність припинення трудових відносин за угодою сторін фактично поставлено у залежність від наявності взаємної згоди працівника та роботодавця на таке звільнення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 814/2853/16.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

За такого правового регулювання основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 ч.1 ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо звільнення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

В свою чергу, угода - це дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків і розуміє під собою вільне волевиявлення обох сторін. Волевиявлення - це засіб, яким особа має намір досягти певних юридичних результатів і пов`язується із вчиненням фактичних дій. Дія - це зовнішнє вираження волі і свідомості людей.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття спірного наказу стала особиста письмова заява позивача, що містила прохання звільнити його із займаної посади за угодою сторін з 07.11.2019 року відповідно до частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, позивач чітко визначив своє волевиявлення припинити державну службу та указав підставу і дату припинення державної служби.

Суб`єктом призначення на цій заяві вчинено резолюцію «До наказу», а відтак висловлено своє волевиявлення щодо погодження підстави і дати припинення позивачем державної служби, що свідчить про досягнення сторонами взаємної згоди щодо умов припинення трудового договору (державної служби).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача, прийнятого на підставі згаданої заяви, оскільки звільнення відбулось у повній відповідності із досягнутою між сторонами трудового договору угодою про його припинення.

Доводи позивача про те, що між ним та роботодавцем не було досягнуто домовленості щодо припинення трудового договору, оскільки відповідну заяву написано ним не на підставі вільного волевиявлення, а унаслідок реагування на створені керівництвом обставини, які змусили його це зробити, обґрунтовано не прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів здійснення на позивача тиску, погроз, примушування до написання заяви про звільнення.

Також суд першої інстанції правомірно відхилив посилання представника позивача на те, що заява про звільнення не містить реєстраційного запису, оскільки фактів власноручного написання позивачем заяви, її розгляду відповідачем та прийняття ним оскаржуваного наказу про звільнення учасники справи не спростовують і не заперечують, і позивач при ознайомлені із наказом про звільнення та при проведенні розрахунку не висловив жодного зауваження чи заперечення.

Оскільки у задоволенні вимог про скасування наказу про звільнення й поновлення на посаді відмовлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення похідної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Що стосується доводів апелянта з приводу протиправності результатів виконання завдань за 2019 рік, підготовлених заступником начальника управління - начальником відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Херсонській області О.О. Овчарук, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції проведено змістовний аналіз правових норм Закону № 889-VIII та затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.08.2017р. №640 Типового порядку проведення оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у їх сукупності, та вірно зазначено, що оскарженню в судовому порядку підлягає виключно висновок, який містить негативну оцінку результатів службової діяльності державних службовців. Такий висновок складається за формою згідно з додатком 5 до Типового порядку і затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення. При цьому згаданий висновок складається на підставі заповненої державним службовцем та безпосереднім керівником форми щодо результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "Б" або "В", за відповідний рік згідно з додатком 8 до Типового порядку.

Отже, форма «Результати виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В» за 2019 рік», згідно з якою позивачу виставлено за виконання завдань бал « 2,1», тобто негативну оцінку, і яку він просить визнати протиправною та скасувати, не є висновком у розумінні Закону № 889-VIII, а відтак не є і рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, який можна оскаржити в судовому порядку.

Згідно із абзацом 2 пункту 8 Типового порядку, у разі звільнення державного службовця або його переведення на іншу посаду державної служби до затвердження висновку процедура оцінювання за посадою державної служби, яку він займав, припиняється.

Як установлено судом, позивача звільнено з 07.11.2019 року, в той час як висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Головного управління Держпраці у Херсонській області категорій «Б» і «В» у 2019 році за формою згідно з додатком 5 до Типового порядку, затверджено наказом ГУ Держпраці у Херсонській області №233-о від 02.12.2019 року і цим висновком не оцінено службову діяльність ОСОБА_1 у зв`язку з його звільненням.

Водночас, доводи апелянта про те, що він не погоджується з самим змістом Результатів виконання завдань, не можуть бути взяті до уваги, оскільки складення форми щодо результатів службової діяльності державних службовців є дискреційними повноваженнями суб`єкту владних повноважень, а наведена у Типовій формі інформація є суто суб`єктивною оцінкою посадової особи, яка складала вказану форму, доки зазначений висновок не буде затверджено відповідним наказом суб`єкту владних повноважень.

До того ж судова колегія зазначає, що за приписами Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо оцінки ключових показників результативності, ефективності та якості службової діяльності державних службовців.

Не можуть бути визнані обґрунтованими також доводи апелянта щодо не врахування відповідачем при проведенні оцінювання факту затвердження нової посадової Інструкції, якою було розширено обсяг його службових обов`язків та суттєво змінено умови трудового договору, адже в рамках даного спору зміст зазначеної Інструкції та її законність не досліджувались.

Таким чином колегія суддів вважає, що оскаржені позивачем результати виконання ним завдань за 2019 рік, підготовлені заступником начальника управління - начальником відділу нагляду в промисловості управління нагляду в промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки ГУ Держпраці у Херсонській області Овчарук О.О., не є рішенням суб`єкта владних повноважень та не порушують прав, свобод і інтересів позивача, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні цієї позовної вимоги.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що судом першої інстанції належним чином з`ясовані всі обставини справи, їм надано правильну юридичну оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування рішення суду не встановлено.

Постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

За таких обставин підстав для скасування постанови суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя Косцова І.П.
Судді Осіпов Ю.В. Скрипченко В.О.
Повне судове рішення складено 12.06.2020року.