Справа № 580/1621/20
Суддя: В.П. Тимошенко
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

11 червня 2020 року справа № 580/1621/20 м. Черкаси

Cуддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін у адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Центр-М" до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною і скасування постанови,

встановив:

12 травня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулося товариство з обмеженою відповідальністю "Ресурс Центр-М" (20392, Черкаська область, Уманський район, с. Піківець, вул. Уманська, 152 В, ) до Управління Держпраці у Черкаській області (18001, м. Черкаси, бул. Шевченка, 205, ), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 21.04.2020 про накладення штрафу №ЧК 20/362/АВ/ТД-ФС-15.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 18.05.2020 відкрито провадження у даній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

09.06.2020 до суду надійшла заява представника відповідача, в якій він просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та викликати і допитати в якості свідка на стороні відповідача ОСОБА_1 слідчого СВ Уманського РВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області.

Вирішуючи дане клопотання суд зазначає таке.

Частиною 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Суд зазначає, що Управлінням Держпраці у Черкаській області не наведено посилань на обставини, які можливо з`ясувати, та які докази на їх підтвердження чи спростування може бути надано лише в судовому засіданні. Також не підтверджено неможливість надання пояснень та доказів в межах спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

При цьому, суд також зазначає, що практика Європейського суду з прав людини, яка в силу положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі "Ахеп v. Germany", рішення від 25.04.2002 у справі "Varela Assalino contre le Portugal"). Так, y випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (ні в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд звертає увагу відповідача на те, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 зазначеного кодексу, з усіма правами, наданими сторонам Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідач не позбавлений права викладати свої аргументи, пояснення, міркування у відзиві на позовну заяву, запереченнях, додаткових поясненнях та подавати докази.

Також, положення Кодексу адміністративного судочинства України гарантують права учасників справи безпосередньо знайомитись з матеріалами справи, зокрема, і з аргументами іншої сторони та інших учасників та реагувати на ці аргументи відповідно до процесуального законодавства.

Згідно з частиною 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з частиною 2 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, обов`язок суду здійснити безпосереднє, всебічне, повне та об`єктивне дослідження доказів по справі не залежить ні від виду провадження, в якому розглядається адміністративна справа, ні від проведення судового засідання.

Враховуючи те, що ця справа є незначної складності, характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання, в задоволенні заяви слід відмовити.

Щодо клопотання про виклик свідка суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Питання допустимості доказів врегульовано статтею 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 2 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі, що розглядається предметом доказування є обставини наявності чи відсутності підстав для винесення оскаржуваного рішення, а саме факт допуску до роботи працівника без укладення трудового договору.

Отже, належними і допустимими доказами на підтвердження даних обставин є письмові докази, які додані позивачем та відповідачем до матеріалів справи.

Враховуючи викладене, клопотання про виклик свідка є необгрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 91, 92, 248, 257-262 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та виклик свідка у адміністративній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурс Центр-М" до Управління Держпраці у Черкаській області про визнання протиправною і скасування постанови - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту підписання. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя В.П. Тимошенко