Справа № 160/2427/20
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Справа № 160/2427/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турлакової Н.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління Укртрансбезпеки в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови, -
Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №196444 від 12.11.2019 року встановлено, що працівниками Управління Укртансбезпеки у Полтавській області було проведено зважування транспортного засобу марки DAF CF85.380 номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки ВОDЕХ KIS 3WS номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу та ним використовується та встановлено порушення п.22.5 Правил дорожнього руху, а саме: загальна вага транспортного засобу становила 54 650кг. при допустимій 40 000кг., що складає 36,63% перевищення параметрів від нормативу; навантаження на одиночну вісь становило 11 830кг при допустимій 11 000кг., що складає 7,55% перевищення параметрів від нормативу та навантаження на строєну вісь становило 36 210кг. при допустимій 22 000кг., що складає 64,59% перевищення параметрів від нормативу. Окрім того, у водія під час перевірки був відсутній дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, який згідно ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки інспектуючим особам.
Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому позивач просив відхилити доводи відповідача, зазначені у відзиві та задовольнити позовну заяву в повному обсязі.
Ухвалою суду від 06.03.2020 року відкрито провадження по справі та згідно ч.2 ст.257 КАС України ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 3 Розділ VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02.04.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд доходить наступних висновків.
Судом встановлено, що на підставі графіку проведення рейдових перевірок Управлінням Укртрансбезпеки у Полтавській області та направлення на перевірку №008046 від 11.11.2019 співробітниками Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області 12.11.2019 було проведено рейдову перевірку, за результатами якої складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №196444 від 12.11.2019р.
Даним актом зафіксована така інформація: вантажний транспортний засіб марки DAF CF85.380 номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки ВОDЕХ KIS 3WS номерний знак НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 був зупинений на 346 км. автомобільної дороги М-03 12.11.2019 о 20год. 50хв. Вказаний автомобіль належить ОСОБА_1 .
Водій з Актом ознайомлений, від підпису відмовився, про що зазначено у вказаному Акті.
Також, за результатами габаритно-вагового контролю, складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0023909від12.11.2019р. та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №042632від 12.11.2019р., на підставі яких проведено розрахунок №042632 від 12.11.2019р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким позивачу нарахована плата за проїзд у загальному розмірі 4115,40 Євро.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.03.2020р., ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 05.02.2015р., основний вид діяльності: «49.41. Вантажний автомобільний транспорт». Місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно товарно-транспортної накладної №12-11-14 від 12.11.2019, копія якої наявна в матеріалах справи, автомобільним перевізником зазначено ФЛП ОСОБА_3 , вантажоодержувачем ПрАТ «Полтавський ГЗК», найменування вантажу: Кулі сталеві молольні, д30.
Спірні правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, регулюються Законом України Про автомобільний транспорт № 3492, Законом України Про дорожній рух, Законом України Про автомобільні дороги, а також постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 Про затвердження Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті.
Закон України Про автомобільний транспорт від 23 лютого 2006 року № 3492-IV (далі по тексту - Закон № 3492) визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту.
Статтею 3 Закону № 3492 визначено, що цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
Приписами частини 1 статті 5 Закону № 3492 передбачено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до положень статті 6 Закону України Про автомобільний транспорт центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Планові перевірки проводяться не частіше одного разу на рік. Орган державного контролю не пізніше ніж за 10 календарних днів до початку проведення планової перевірки письмово повідомляє про це автомобільного перевізника, якого буде перевіряти.
Позапланові перевірки проводяться лише на підставі заяви (повідомлення в письмовій формі) про порушення автомобільним перевізником вимог законодавства про автомобільний транспорт уповноваженими особами органів, яким надано право здійснення державного контролю, з метою перевірки наведених фактів та виконання припису про порушення зазначеного законодавства.
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.
Крім того, цією ж статтею Закону встановлено, що у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень, обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.
Відповідно до частини другої статті 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, за плату, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1, абзацом 1 пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства). Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.
Абзацом 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року № 592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3.
З наведеного випливає, що територіальні Управління Укртрансбезпеки є структурними підрозділами апарату Служби, які від імені Укртрансбезпеки здійснюють, зокрема, державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року (далі по тексту - Порядок № 1567).
Пунктом 12 зазначено Порядку визначає, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Відповідно до пунктів 13, 14 Порядку № 1567 графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР)(далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Згідно пункту 20 Порядку № 1567 виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності) (п. 21 Порядку № 1567).
Пунктом 25 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.
У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року № 879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування" затверджено "Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні" (далі - Порядок № 879).
Підпунктом 3 пункту 2 Порядку №879 визначено, що великовагові транспортні засоби - транспортні засоби, вагові параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил порожнього руху. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.
Згідно з підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Підпунктом 6 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що під вимірювальним і зважувальним обладнанням розуміються технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики.
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.
Пунктом 15 Порядку № 879 встановлено, що контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль.
Згідно з пунктом 16 цього ж Порядку габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Відповідно до підпункту 11 пункту 2 Порядку № 879 точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритновагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті.
За результатами точного та/або документального габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних (пункт 20 Порядку № 879).
Так, згідно з вимогами пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30, транспортний засіб з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України встановлено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.
Як встановлено судом, за результатами габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки DAF CF85.380 номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки ВОDЕХ KIS 3WS номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу, було встановлено, що загальна вага транспортного засобу становила 54 650кг. при допустимій 40 000кг., що складає 36,63% перевищення параметрів від нормативу; навантаження на одиночну вісь становило 11 830кг при допустимій 11 000кг., що складає 7,55% перевищення параметрів від нормативу та навантаження на строєну вісь становило 36 210кг. при допустимій 22 000кг., що складає 64,59% перевищення параметрів від нормативу.
За результатами габаритно-вагового контролю, складено довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0023909від12.11.2019р. та акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №042632від 12.11.2019р., на підставі яких проведено розрахунок №042632 від 12.11.2019р. плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, яким позивачу нарахована плата за проїзд у загальному розмірі 4115,40 Євро.
Судом встановлено, що вагові параметри транспортного засобу позивача, із врахуванням результатів зважування, перевищують нормативні, більше, ніж на 20 відсотків, отже рух транспортного засобу автомобільними дорогами повинен був здійснюватися на підставі дозволу.
Однак, позивачем ні дозволу, ні документа про внесення плати за проїзд такого транспортного засобу надано не було. Відсутність цих документів не заперечується та визнається позивачем.
Фактично позивачем не заперечується факт здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без відповідного дозволу його транспортним засобом марки DAF CF85.380 номерний знак НОМЕР_1 з напівпричепом марки ВОDЕХ KIS 3WS номерний знак НОМЕР_2 , а наводяться доводи протиправності оскаржуваної постанови з формальних підстав, а саме, що в спірних правовідносинах він не є перевізником, оскільки вказаний транспортний засіб надано в оренду іншому підприємству, постанова складено у відношенні фізичної особи, а не ФОП ОСОБА_1 , а також те, що отримання вищевказаного дозволу законом не передбачено.
Проте, суд не погоджується з такими доводами позивача, виходячи з наступного.
Згідно із пп.5 п.2 Порядку №879, дозвіл на рух - єдиний уніфікований документ, що видається уповноваженим органом відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. №30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", після внесення в установлених порядку і розмірі плати за проїзд таких транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, в якому визначаються умови експлуатації транспортних засобів протягом певного часу за встановленим маршрутом і який дає право на проїзд за таких умов.
Отже, згідно Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, абз 1-4 п.4 передбачається наступне: Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі -дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.
Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" через центри надання адміністративних послуг.
Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.
Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Пункт 25 Правил в свою чергу зазначає, що «Забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб".
Таким чином, судом встановлено, що ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення до відповідальності позивача, документів, які б підтверджували право позивача на рух дорогами загального користування з перевищенням нормативних вагових параметрів відповідачу надано не було.
Суд звертає увагу, що позивачем не надано до суду відповідного дозволу, а також не надано доказів того, що на офіційне звернення щодо видачі дозволу, позивачу відмовлено у видачі такого дозволу уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України.
Дана обставина спростовує твердження позивача стосовно того, що такі дозволи не видаються та притягнення до відповідальності за їх відсутності є протиправною.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.07.2019 по справі №803/1540/16
Також, з матеріалів справи вбачається наявність договору оренди вантажного автомобіля 03/04 від 01.04.2019, копія якого наявна в матеріалах справи, про передачу в тимчасове коштовне володіння ПП «Техсприяння», однак вказаний договір оренди та акту про прийом-передачу транспортного засобу, ні під час здійснення перевірки, ні під час вирішення питання щодо притягнення до відповідальності позивача надано не було, що унеможливлює однозначне твердження про фактичне виконання договору.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.03.2020р., ОСОБА_1 зареєстрований, як фізична особа-підприємець 05.02.2015р., основний вид діяльності: «49.41. Вантажний автомобільний транспорт». Місце проживання: АДРЕСА_1 .
Водночас положення та зміст договору оренди не виключають користування транспортним засобом безпосередньо позивачем для здійснення власної підприємницької діяльності.
Також суд звертає увагу, що відповідно до статті 2 Закону №2344-14, нормативні акти, які визначають умови перевезення, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.
Відповідно до пункту 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС забороняється.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2018р. у справі №814/1461/16.
Згідно інформації, яка зазначена в товарно-транспортній накладній №12-11-14 від 12.11.2019, яка була досліджена судом, автомобільним перевізником зазначено ФЛП Казаков, вантажоодержувачем ПрАТ «Полтавський ГЗК», найменування вантажу: Кулі сталеві молольні, д30.
Таким чином, вищевикладене спростовує доводи позивача в цій частині.
Отже, суд вважає, що оскільки у водія транспортного засобу ФОП ОСОБА_1 при здійсненні перевезення вантажу не було оформленого дозволу, який дає право на рух автомобільними дорогами України з перевищеннями вагових обмежень, про що судом не здобуто, а сторонами не подано до суду належних, достатніх та допустимих доказів, оскаржувана в даній справі постанова є правомірною.
З огляду на встановлене, суд вважає, що постанова №148688 від 09.01.2020р. про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу в повній мірі відповідає критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак підстави для її скасування відсутні.
Відповідно до частини першої та другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, було доведено правомірність своїх дій та надано обґрунтовані доводи щодо прийняття оскаржуваної постанови відповідно до норм чинного законодавства.
Покладені в основу оспорюваного рішення обставини щодо допущених позивачем порушень, знайшли своє підтвердження належними і допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст.ст.241-250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Турлакова