Справа № 120/1879/20-а
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 червня 2020 р. Справа № 120/1879/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21100)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року щодо не нарахування та не виплати компенсації нарахованої частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої частини пенсії позивачеві з 22.07.2011 року по 29.11.2017 року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії позивачеві відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року, яка була нарахована та виплачена на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 за період з 22.07.2011 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, тобто по 29.11.2017 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем 29.11.2017 року на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 здійснено перерахунок та виплату донарахованої частини пенсії за період з 04.08.2010 року по 22.07.2011 року. У зв`язку з цим позивач звернулася із заявою до відповідача, в якій просила повідомити про те, чи було проведено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів (пенсії) при виконанні вказаного вище рішення суду та у випадку нездійснення таких дій, просила нарахувати та виплатити їй компенсацію втрати частини доходів (пенсії). Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом від 23.04.2020 року за вих. № 1539-1554/М-02/8-0200/20 відмовив позивачеві у нарахуванні та виплаті такої компенсації, вказуючи, що погашення заборгованості здійснюється казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 03.08.2011 року. Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.05.2020 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.05.2020 року за вх. № 14346 відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою. По суті спірних правовідносин, повідомив, що позивач отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з наслідками аварії на ЧАЕС. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі « 2-а-1078/11, яка набрала чинності на підставі ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 року: зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві державної та додаткової пенсій у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком (державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, починаючи з 04.08.2010 року по день припинення права на таку пенсію. Відповідач зауважує, що видатки на державні програми з ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, здійснюються в порядку і в межах обсягів призначень, передбачених в Державному бюджеті України на відповідні бюджетні програми. Фінансування вказаних програм провадиться через органи Державного казначейства у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку в межах наявних фінансових ресурсів, затверджених ЗУ «Про державний бюджет України» на відповідний рік. В даному випадку, кошти згідно рішення суду виплачені територіальним органом казначейської служби за рахунок коштів державного бюджету, а відповідачем вчинено усі залежні від нього дії для забезпечення виплати перерахованої пенсії позивачеві. Відповідач також вказує, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимо до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист. До відзиву відповідач додав копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Цього ж дня за вх. № 14345 відповідачем подано клопотання про заміну первісного відповідача на належного - Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області та за вх. № 14344 клопотання про залишення позову без розгляду.

Ухвалами суду від 09.06.2020 року вказані клопотання залишені без задоволення.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.04.2013 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці щодо відмови у виплаті пенсії позивачеві по інвалідності в повному обсязі відповідно до ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» та зобов`язаного управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Вінниці здійснити перерахунок та виплату позивачеві державної та додаткової пенсій у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком (державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 04.08.2010 року по день припинення права на таку пенсію.

На виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 управлінням Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці проведено перерахунок та виплату державної та додаткової пенсій у відповідності до ст. 50, ч. 4 ст. 54, 67 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із розрахунку 6 мінімальних пенсій за віком (державна пенсія) та 50% мінімальної пенсії за віком (додаткова пенсія), яка встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом починаючи з 04.08.2010 року по 22.07.2011 року у сумі 43 505 грн. 70 коп. Вказана сума перерахована позивачеві 29.11.2017 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фронду» № 628 від 22.08.2018 року правонаступником управління Пенсійного фонду України у Ленінському районі м. Вінниці є відповідач.

07.04.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повідомити про те, чи було проведено нарахування компенсації втрати частини доходів (пенсії) при виконанні 29.11.2017 року судового рішення (у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду), а в разі непроведення таких дій - вчинити дії з нарахування та виплати такої компенсації.

Відповідач, за наслідками розгляду заяви позивача, листом «Щодо надання інформації» за вих. № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року повідомив, що на виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 управлінням Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснено перерахунок пенсії позивача в розмірі не нижчому 6 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю громадянам у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком з 04.08.2011 року по 22.07.2011 рік та нараховано борг в сумі 43 505 грн. 70 коп.. Довідку про нараховані кошти в сумі 43 505 грн. 70 коп. передано на виконання до Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 15.12.2014 року. Додатково вказав, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Не погоджуючись з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Ст. 48 Конституції України кожному гарантується право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі ст. 1, 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з п. 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Системний аналіз норм свідчить, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати. Під грошовим доходом розуміється, зокрема, пенсія, яка не носить разового характеру навіть у випаду її присудження за рішенням суду, а основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку №159 дають підстави вважати, що права на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила повідомити про те, чи було проведено нарахування компенсації втрати частини доходів (пенсії) у зв`язку з несвоєчасним отриманням щомісячних пенсійних виплат, донарахованих і виплачених на підставі рішення суду, а в разі непроведення таких дій - вчинити дії з нарахування та виплати такої компенсації.

Відповідач листом «Щодо надання інформації» за вих. № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року фактично відмовив позивачеві у нарахуванні компенсації та повідомив, що на виконання рішення суду від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 управлінням Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснено перерахунок пенсії позивача та нараховано борг в сумі 43 505 грн. 70 коп. Довідку про нараховані кошти в сумі 43 505 грн. 70 коп. передано на виконання до Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 15.12.2014 року. Додатково вказав, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати проводиться підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у т.ч. з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, з огляду на те, що виплачена позивачеві сума, за своєю правовою природою, є саме пенсією позивача, пенсія є періодичним платежем, який не має разового характеру, строки виплати пенсії визначені відповідним законом.

Крім цього, позивач мала правомірні очікування щодо своєчасного виплати вказаної суми.

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно неї орган публічної влади діятиме саме так, а не інакше.

Більш того, для того аби вимога могла вважатися «активом», що підпадає під дію ст. 1 протоколу № 1, Європейський суд з прав людини у справі «Дроан проти Франції» зазначив, що позивач повинен довести, що вона має достатні підстави в національному праві, приміром, що існує усталена судова практика національних судів на її підтвердження. Якщо це вдасться зробити - до гри вступає концепція «правомірних очікувань».

Варто також зазначити, що головне призначення категорії «правомірного очікування» у тому, аби надати індивідові можливість юрисдикційного захисту, навіть у тих пограничних ситуаціях, коли останній не здатен достеменно вказати на конкретну норму позитивного права, яка в тій чи іншій ситуації була порушена.

Таким чином, враховуючи все вище викладене, а також зважаючи на обставини справи, суд вбачає, що у даному випадку у позивача були правомірні очікування щодо своєчасного отримання пенсії. Тому саме з моменту відмови відповідача у виплаті такої компенсації, позивач дізнався, що його права порушені.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що виплата суми заборгованості позивачеві проведено відповідно до вимог ЗУ "Про гарантії держави з виконання судових рішень" та Порядку № 440 з огляду на те, що вказані нормативні акти регулюють саме правовідносини щодо виконання судового рішення. Компенсація, передбачена ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Оскільки вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні цього закону.

За таких обставин, суд вказує, що відповідач неправомірно відмовив позивачеві у нарахуванні компенсації, викладену в листі за вих. № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року, відповідно позовні вимоги про визнання рішення (відмови) протиправним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення (відмови) відповідача № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Аналіз вищенаведеної норми свідчить про безпосередній взаємозв`язок визнання протиправним акта індивідуальної дії (відмови) та його скасування у повному обсязі чи частково. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання акта індивідуальної дії (відмови) протиправним, неминучим є його скасування в повному обсязі чи частково.

З огляду на те, що суд позовну вимогу про визнання протиправною відмову відповідача № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року щодо не нарахування та не виплати компенсації нарахованої частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої частини пенсії позивачеві з 22.07.2011 року по 29.11.2017 року задовольнив, відповідно вимога про його скасування також підлягає задоволенню, як похідна.

Щодо позовних вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії позивачеві відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року, яка була нарахована та виплачена на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 за період з 22.07.2011 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, тобто по 29.11.2017 року, суд зазначає наступне.

Кожна особа, відповідно до ст. 5 КАС України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Таким чином, суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення, яким зобов`язати вчинити на користь позивача певні дії, якщо для їх вчинення виконані всі умови, визначені законом.

У своїх рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини")..

В п. 145 рішення від 1511.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 року).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених ст. 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 року у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 року у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

З матеріалів справи вбачається, що виплата позивачу пенсії, присудженої постановою Ленінського районного суду м. Вінниці, була здійснена лише 29.11.2017 року, що сторонами не заперечувалось, тим самим відповідачем допущено порушення встановленого строку виплати пенсії. Таким чином, несвоєчасна виплата відповідних сум відбулась з вини органу, що призначає і виплачує пенсію.

З огляду на те, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку пенсії та відновлення прав позивача, порушених при виплаті пенсії у меншому розмірі, вказана сума є доходом в розумінні ст. 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", від так у позивача виникло право на отримання компенсації втрати частини доходу (пенсії) за спірний період, тому виплата вчасно не виплаченої пенсії проводиться з нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи викладене, розрахунок сум виплат, які мають бути здійснені позивачу, в тому числі і як компенсація втрати частини грошових доходів, є виключною компетенцією відповідача.

Такі висновки суду відповідають позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 24.01.2019 року у справі № 159/1615/17 (провадження № К/9901/22965/18) та від 15.04.2019 року у справі № 727/7818/16-а (провадження № К/9901/45555/18).

З огляду на викладене, враховуючи те, що право позивача, гарантоване ст. 1 Протоколу Першого до Конвенції порушене, з метою забезпечення ефективного поновлення порушених прав позивача у спірних правовідносинах, суд доходить висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії позивачеві відповідно до ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року, яка була нарахована та виплачена на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 за період з 22.07.2011 року по день фактичної виплати донарахованої частини пенсії, тобто по 29.11.2017 року також підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі не вирішується.

Керуючись Конституцією України, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року та ст. 2, 9, 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення (відмову) Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 1539-1554/М-02/8-0200/20 від 23.04.2020 року щодо не нарахування та не виплати компенсації нарахованої частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої частини пенсії ОСОБА_1 з 22.07.2011 року по 29.11.2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» № 159 від 21.02.2001 року, яка була нарахована та виплачена на виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 30.03.2011 року у справі № 2-а-1078/11 за період з 22.07.2011 року по 29.11.2017 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, б. 7, м. Вінниця, 21028)

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 15.06.2020 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна