Справа № 754/17509/19
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Київ № 754/17509/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому просив:

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії, обчисленої з урахуванням довідки Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор» від 17 листопада 1997 року №124, з гідно з якою заробітна плата в зоні ЧАЕС в період з 11 серпня 1986 року по 20 серпня 1986 року склала: 610,59 карбованців + премія 190,00 карбованців, всього 800,59 карбованців;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії, обчисленої відповідно до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210, зокрема, відповідно до пункту 9 вказаного Порядку та встановити надбавки та підвищення, на які позивач має право.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, має статус інваліда ІІ групи для ветеранів війни-інвалідам війни, а тому, як стверджує позивач, має право на пенсійне забезпечення відповідно до положень статей 54 і 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

На теперішній час йому призначена пенсія по інвалідності внаслідок аварії на ЧАЕС, проте відповідачем невірно розраховано її розмір, оскільки при такому обчисленні враховано довідку Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор» від 04 грудня 1995 року №133, в якій не зазначено отримання позивачем премії у розмірі 190,00 карбованців.

За твердженнями позивача, при обчисленні та нарахуванні пенсії, відповідач мав прийняти за основу довідку цього підприємства від 17 листопада 1997 року №124, згідно якою заробітна плата в зоні ЧАЕС в період з серпня 1986 року по 20 серпня 1986 року склала 800,59 карбованців, з яких 610,59 карбованців заробітна плата, 190,00 карбованців - премія.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 06 грудня 2019 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 передані за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що підставою для проведення розрахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження є первинні документи про нараховану заробітну плату та фактичну тривалість роботи безпосередньо в зоні відчуження. Позивачем для здійснення перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату №124 від 14 листопада 1997 року надано копію вказаної довідки та виписки з наказу №123 від 17 листопада 1997 року, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Більш того, представник відповідача послався й на те, що розрахунок пенсії, виходячи з конкретних сум, є виключною компетенцією органів Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що позивачем не надано оригіналів документів, що підтверджують заробітну плату, у відповідача були відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 з 21 червня 1993 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується наявною в матеріалах справи копією протоколу призначення пенсії.

Відповідно до розрахунку стажу роботи для обчислення пенсії, при обчисленні пенсії відповідачем було враховано період роботи позивача в зоні ЧАЕС з 11 серпня 1986 року по 20 серпня 1986 року, як ліквідатора за списком №1.

Також судом встановлено, що при обчисленні розміру пенсії позивача відповідачем приймалась довідка №133 від 04 грудня 1995 року, видана Українською державною корпорацією по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор», відповідно до якої ОСОБА_1 за період роботи в зоні ЧАЕС з 11 серпня 1986 року по 20 серпня 1986 року була нарахована заробітна плата у розмірі 610,59 карбованців з урахуванням коефіцієнта кратності 2.

Також, в матеріалах справи наявна копія довідки Української державної корпорації по будівництву, ремонту та утриманню автомобільних доріг «Укравтодор» від 17 листопада 1997 року №124, в якій зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1 у період роботи в зоні ЧАЕС за період з 11 серпня 1986 року по 20 серпня 1986 року склала 610,59 карбованців + премія відповідно до наказу ДМС №128 від 19 грудня 1986 року, а всього 800,59 карбованців з урахуванням коефіцієнта кратності 2.

14 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про перерахунок пенсії, в якій просив здійснити перерахунок пенсії згідно довідки про заробітну плату.

Листом від 05 липня 2019 року №146471/03 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що останній перебуває на обліку в управлінні та отримує пенсію по інвалідності в розмірі фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» - 7293,54 грн, а також зазначено про те, що разом із заявою про перерахунок пенсії позивачем надано копії довідки про заробітну плату №124 від 14 листопада 1997 року та виписки з наказу №123 від 17 листопада 1997 року.

Вказаним листом позивачу роз`яснено, що відповідно до пункту 2.23 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (в редакції постанови від 07 липня 2014 року №13-1), документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

У зв`язку з неподанням позивачем оригіналу довідки про заробітну плату у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 відмовлено.

Вважаючи, що внаслідок нездійснення перерахунку пенсії відповідачем порушено права позивача, останній звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Підпунктами 4, 23 частини 1 Європейської соціальної хартії від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) № 137-V 14 вересня 2006 року визначено, що всі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей та кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (в редакції Закону, що діяла на момент звернення позивача з заявою про призначення пенсії) особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 57 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII обчислення середньомісячного заробітку провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що у разі виникнення підстав для здійснення перерахунку пенсії, у тому числі, у зв`язку з наданням додаткових документів, які надають право для такого перерахунку, особам, яким призначені пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, застосуванню підлягають й положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, а також прийняті на його виконання інші нормативно-правові акти.

Так, у відповідності до абзаців 1, 5 пункту 1.7 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (в редакції постанови Правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1) (далі по тексту - Порядок №22-1) днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Днем звернення за перерахунком пенсії, переведенням з одного виду пенсії на інший, поновленням виплати пенсії, виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до пункту 1.8 розділу І Порядку №22-1 особам, які одержують пенсію, призначену органами Пенсійного фонду за іншими законами, або допомогу, призначену органами соціального захисту населення, пенсія призначається з дати виникнення права на неї з урахуванням пункту 1.7 цього розділу.

Згідно з пунктом 2.23 розділу ІІ Порядку №22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, надається копія з неї, завірена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач не надав Головному управлінню Пенсійного фонду України в м. Києві оригінал довідки про заробітну плату №124 від 17 листопада 1997 року та наказу, на підставі якого позивачу була нарахована премія у 190,00 карбованців та яка була включена до розміру заробітної плати.

Такі документи не були надані й суду під час розгляду даної адміністративної справи по суті, також не вказано поважних причин, з яких останній не має можливості надати такі документи, або належних та допустимих доказів, що останнім вчинялись дії щодо отримання цих документів (направлення відповідних заяв або запитів на адресу підприємства тощо).

Отже, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що ним було вчинено усі дії та подано усі документи, необхідні для здійснення перерахунку пенсії відповідно до довідки №124 від 17 листопада 1997 року.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3.2 розділу ІІІ Порядку №22-1 у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії посадова особа підприємства, установи, організації оформляє всі необхідні документи і направляє їх до органу, що призначає пенсію, за місцезнаходженням підприємства, установи, організації або передає документи працівнику для їх подачі до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації). У необхідних випадках посадова особа підприємства, установи, організації надає працівнику допомогу щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії. У разі якщо підготовлено не всі необхідні для призначення пенсії документи, до органу, що призначає пенсію, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково у строки, передбачені пунктом 1.7 розділу І цього Порядку.

Тобто, наведене дозволяє суду дійти висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві наділено повноваженнями щодо надання особам допомоги в отриманні відсутніх документів.

В даному випадку, позивачем не було надано оригінали довідки про заробітну плату та наказ про нарахування йому пенсії, проте, останнім не було й подано або в будь-який інший спосіб повідомлено відповідача про неможливість подання таких документів самостійно, що, в свою чергу, виключає обов`язок відповідача в частині витребування оригіналів цих документів самостійно.

В той же час суд наголошує, що виконання вимоги чинного законодавства щодо надання оригіналів документів, які дають змогу здійснити перерахунок пенсії позивачу, не покладає надмірного тягаря для останнього, оскільки такі дії з боку позивача повністю відповідають вимогам чинного законодавства, яке регулює порядок надання документів.

При цьому, не вчинення позивачем дій щодо отримання оригіналів документів, на підставі яких управління буде мати змогу здійснити перерахунок пенсії, не може розцінюватись як протиправність дій відповідача та, відповідно, наявність правових підстав для зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за їх відсутністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що в межах розгляду даного спору судом не надається правова оцінка наявності або відсутності у позивача права на перерахунок пенсії на підставі поданої ним заяви від 11 квітня 2019 року, оскільки відповідачем не приймалось рішення по суті з цього приводу, відповідно у суду відсутні підстави для самостійного встановлення таких обставин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування виконано та доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З урахуванням того, що позивач звільнений від сплати судових витрат, а матеріали справи не містять доказів понесення відповідачем судових витрат, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для компенсації судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко