Справа № 420/6377/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/6377/19
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В..

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника апелянта Симонової Г.М.

за участю представника позивача Шклярук С.П.

за участю представника 3-ї особи Лисого С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи - Національної поліції України про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області за участю третьої особи - Національної поліції України, про визнання рішень Головного управління Національної поліції в Одеській області №9/148/зі від 12.08.2019 року, №14/84/зі від 30.08.2019 року протиправними та зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу внаслідок втрати працездатності та встановлення ІІ групи інвалідності в розмірі і порядку, передбаченому статтею 97 Закону України «Про Національну поліцію України».

В обгрунтування позову послався на те, що позивач проходив службу в органах поліції та наказом від 23.03.2016 року №125о/с звільнений зі служби через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. В подальшому за результатами огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_1 03.08.2016 року встановлено інвалідність ІІІ групи, з втратою професійної працездатності 50%, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції. За результатами повторного, чергового огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено 02.08.2017 року інвалідність ІІ групи, строком до 01.09.2019 року. Протягом 2019 року позивач звертався в ГУНП в Одеській області із заявами щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з поліції та встановленням групи інвалідності. Свої вимоги підтверджував належним пакетом документів, за якими можливо встановити його право на одержання вказаної виплати. Однак, вимоги позивача задоволені не були, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовані рішення ГУНП в Одеській області від 12.08.2019 року №9/148зі та від 30.08.2019 року №14/84/зі щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Зобов`язано ГУНП в Одеській області повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 від 12.06.2019 року щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок втрати працездатності, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням висновків суду по цій справі, виплаченого розміру одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, та прийняти відповідне рішення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, ГУНП в Одеській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 18 лютого 2020 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що позивач звернувся до відповідача з рапортом вже після змін внесених до п. 8 розділу IV Порядку N 4 наказом Міністерства внутрішніх справ України N 249 від 05.04.2019 року. За таких обставин, вважає, що до спірних правовідносин мають бути застосовані приписи п. 8 розділу IV Порядку N 4 в редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України №249 від 05.04.2019 року. Вважає, що своєю поведінкою позивач сам сприяв реалізації свого права саме після вступу в силу п. 8 Порядку № 4 у новій редакції. Це підтверджується постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 по справі № 1540/3745/18. Більше того, позивач отримав відповідь №14/11, яка встановлювала його порядок дій стосовно нарахування та виплати ОГД у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності 29.03.2019. А необхідні для розгляду заяви документи приніс 12.06.2019 - тобто протягом двох місяців позивач не вчиняв дій з приводу подання відповідних документів. Судом не взято до уваги того факту, що Головне управління при наданні оспорюваних відповідей виходило виключно із норм чинного законодавства, яке регулює дану категорію правовідносини.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач послався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУ Національної поліції в Одеській області №125 о/с від 23 березня 2016 року ОСОБА_1 на підставі його рапорту від 21.03.2016 року, подання начальника управління превентивної діяльності ГУНП в Одеській області від 21.03.2016 року та свідоцтва про хворобу №61/2 від 21.03.2016 року, виданого ВЛК ДУ ТМО МВС України по Одеській області з 31 березня 2016 року було звільнено зі служби за п.2 ч. 1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію (через хворобу) із зазначенням Захворювання, так повязане з проходженням служби в органах внутрішніх справі. Не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Не придатний до служби в поліції..

За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 , 03 серпня 2016 року встановлено інвалідність III групи, строком до 01 вересня 2017 року, з втратою професійної працездатності 50% , причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: довідки МСЕК № 803482 від 03 серпня 2016 року, копією довідки серії №127171 від 03 серпня 2016 року про визначення у застрахованої результати в особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках 50%, із визначенням дати встановлення страхового випадку -21 березня 2016 року, із втратою професійної працездатності 50%, причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, копією свідоцтва про хворобу №61/2 від 21.03.2016 року.

В подальшому, за результатами повторного, чергового огляду медико - соціальною експертною комісією ОСОБА_1 02 серпня 2017 року встановлено Інвалідність II групи строком до 01 вересня 2019 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи: копіями довідки МСЕК № 309849 від 02 серпня 2017 року.

Згідно направлення від 04 січня 2018 року за вих.№9/102 виданого управлінням кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області Плахотнюк В.О., за бажанням, після встановлення другої групи інвалідності додатково оглянутий медико-соціальною експертною комісією та йому додатково визначено у відсотках 20 (двадцять) % ступеня втрати професійної працездатності до попередніх, із втратою професійної працездатності 20%, причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується копією довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії №127739 від 09 січня 2018 року, з визначеною датою встановлення страхового випадку - 04 січня 2018 року.

Відповідно до матеріалів справи позивач звернувся 13.09.2017 року до ГУНП в Одеській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у разі втрати працездатності із додатком документів.

На зазначену заяву ОСОБА_1 отримав відповідь від 26 вересня 2017 року за вих. №14-1-П-846 із повідомленням про те, що його заява розглянута, порядок та умови подання документів для виплати одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності визначено наказом МВС від 11.01.2016 року №4 Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі(смерті) чи втрати працездатності поліцейського " із роз`ясненням порядку подачі документів до фінансового підрозділу.

Під час розгляду вищеозначеної заяви, керівництвом ГУНП в Одеській області встановлено, що ОСОБА_1 первинно встановлена 3 група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК № 803482 від 03 серпня 2016 року, копією довідки серії №127171 від 03 серпня 2016 року про визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках 50%, із визначенням дати встановлення страхового випадку -21 березня 2016 року, причиною якої є захворювання, пов`язане з проходженням служби в поліції, копією свідоцтва про хворобу №61/2 від 21.03.2016 року; 02 серпня 2017 року позивачеві встановлено інвалідність ІІ групи строком до 01 вересня 2019 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки МСЕК № 309849 від 02 серпня 2017 року, однак не визначено відсоток втрати працездатності у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

На підставі цього, керівництвом управління кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Одеської області від 04 січня 2018 року за вих.№9/102 до Комунальної установи Одеський обласний центр медико - соціальної експертизи направлено ОСОБА_1 , за власним бажанням, для визначення ступеню втрати працездатності.

В подальшому, ОСОБА_1 оглянутий медико-соціальною експертною комісією 04 січня 2018 року та визначено у відсотках 20 (двадцять)% ступеня втрати професійної працездатності до попередніх, із втратою професійної працездатності 20%, причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції, що підтверджується копією довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії №127739 від 09 січня 2018 року, з визначеною датою встановлення страхового випадку - 04 січня 2018 року (акт огляду МСЕК №91).

11 січня 2018 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Голови Одеської обласної медико-соціальної комісії №1 ( вх. П-229 від 13.04.2018 року із відміткою КУ Одеський обласний центр медико-соціальної експертизи ) щодо видачі копії (дубліката) довідки серії 10 ААА №127171 від 03 серпня 2016 року про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках 50%, причиною якої є захворювання пов`язане з проходженням служби в поліції для надання страхувальнику та вирішення питання щодо отримання страхових виплат.

За результатами розгляду вищеозначеної заяви ОСОБА_1 до Голови Одеської обласної медико-соціальної комісії №1, позивач отримав копію довідки серії 10 ААА №127171.

20.06.2018року за вих.№9/3737 керівництво ГУНП в Одеській області направило ОСОБА_1 відповідь щодо розгляду заяви про виплату одноразової грошової допомоги, яким повернуло матеріали. В обґрунтування відмови ГУНП в Одеській області зазначено відсутність підстав для задоволення заяви так мотивуючи тим, що позивач не надав оригінал довідки серії 10 ААА№127739, який видається страхувальнику.

22 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до керівництва ГУНП в Одеській області щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з поліції та встановленням групи інвалідності із додатком документів, у відповідності до наказу МВС №4, яким затверджено порядок.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви - рапорту, позивач отримав від 29 березня 2019 року за №14/11 114 відповідь, згідно якої: Повідомляємо, що відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського,затвердженого наказом МВС України від 11.01.2016 №4 (далі - Порядок), Ваша заява про призначення допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, буде розглянута, та прийняте відповідне рішення.

Щодо виплати допомоги в разі встановлення 2 групи інвалідності, Вам необхідно надати іншу заяву із додаванням документів. зазначених у вищевказаному Порядку, у зв`язку з чим повертаємо наступні документи:- копію довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії М309849 (2арк);- оригінал довідки про результати у застрахованої особи втрати працездатності у відсотках №27739 (1арк);- копію рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі№№540/3745/18(9арк) +2 арк; -копію пенсійного посвідчення (І арк); - копію витягу із наказу(І арк); - копію картки реквізитів (1 арк); Додаток: на 15 арк.

На виконання вищевказаної відповіді ОСОБА_1 12 червня 2019 року звернувся із заявою до керівництва ГУНП в Одеській області щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з поліції та встановленням ІІ групи інвалідності із додатком документів,у відповідності до наказу МВС №4, яким затверджено Порядок.

За результатами розгляду вищезазначеної заяви - рапорту, позивач отримав відповіді, а саме: від 12 серпня 2019 року за №9/148 зі за підписом начальника управління кадрового забезпечення полковника поліції О.М.Перчик, що підстави для виплати одноразової грошової допомоги позивачеві в більшому розмірі, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, відсутні;

А також - відповідь від 30 серпня 2019 року за №14/84/зі за підписом начальника Головного управління Національної поліції полковника поліції О. В. Бех, що прийнято рішення про відмову позивачеві у призначенні допомоги, у зв`язку із відсутністю підстав.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, виходив з того, що відмова відповідача є дискримінаційною та такою, що позбавляє позивача як особу з інвалідністю, що пов`язана з виконанням службових обов`язків, можливості реалізувати свої права, а тому така відмова визнається судом протиправною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом МВС України №4 від 11.01.2016 затверджено Порядок та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - Порядок №4), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29.01.2016 за №163/28293, та набрав чинності з 29.02.2016.

Порядком №4 визначено механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейському, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності, тобто Законом України "Про Національну поліцію".

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, регулюються положеннями статей 97-101 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) та реалізуються в порядку та на умовах визначених Порядком № 4.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Підпунктом б п.3 ч.1 ст.99 Закону № 580-УІІІ визначено, що розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Відповідно до ч.1 ст.101 Закону №580-VIIІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

Згідно з п.8 Розділу 4 Порядку №4 (в редакції до 14.05.2019) було визначено, якщо поліцейському протягом двох років після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Водночас з 14.05.2019 до Порядку №4 було внесено зміни, зокрема п.8 Розділу 4 в редакції від 14.05.2019 визначено, що якщо поліцейському після встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У зв`язку зі зміною групи інвалідності позивач звернувся до відповідача з заявою на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, Відповідач відмовляючи у доплаті у зв`язку зі зміною групи інвалідності вказує, що відповідними змінами встановлено обмеження у праві особи на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі. Зокрема, внесеними змінами у Порядок №4 виключено можливість отримання особою одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі зміни саме інвалідності.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2019 року по справі № 1540/3745/18 відмовлено ОСОБА_1 у позові про визнання протиправними дії Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо відмови від 20.06.2018 року №9/3737 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної з проходженням служби в поліції; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Одеської області нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку з визначенням поліцейському інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4 "Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейському".

Судом апеляційної інстанції у даній справі встановлено, «що під час розгляду справи, звертаючись із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, позивачем не було додано оригінал довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках), як це передбачено п.п. 2 п. 5 Розділу ІІІ Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року №4 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Вказані обставини підтверджуються як змістом звернень позивача за виплатою, так і оформленням дублікату довідки медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках) 28.11.2018 року (Т. І, а.с. 217), тобто після виникнення спірних правовідносин та звернення до суду із цим позовом.

На думку колегії суддів, з огляду на не дотримання позивачем порядку звернення за виплатою одноразової грошової допомоги, а також не наведення ним обставин, що ускладнюють належне оформлення пакету документів, перешкоджають органу поліції вирішити по суті відповідну заяву.

За таких обставин, у відповідача обґрунтовано не виникло підстав для вирішення вимог позивача згідно правил, передбачених Розділу IV Порядку від 11.01.2016 року №4.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду встановлено, що відповідачем прийнято рішення від 10.04.2019 року про виплату позивачу одноразової грошової допомоги після повторного звернення із відповідною заявою та додання до неї необхідного пакету матеріалів».

Дані обставини, на думку колегії суддів свідчать про обґрунтованість доводів апелянта стосовно того, що на час виникнення спірних правовідносин, а саме: реалізації позивачем свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, діяла нова редакція п. 8 Порядку № 4 від 14.05. 2019р.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що внесеними змінами звужено право саме осіб з попередньо встановленою інвалідністю на отримання одноразової допомоги в більшому розмірі та наявність певних ознак дискримінації з боку держави відносно осіб, що попередньо отримали інвалідність, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з практикою ЄСПЛ дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» від 11 червня 2002 року, заява №36042/97). Відмінність у ставленні також є дискримінаційною, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21 лютого 1997 року, заява №20060/92; рішення ЄСПЛ у справі «Пічкур проти України» від 7 листопада 2013 року, заява №10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. В іншому разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року №14-рп/2004).

Наявність правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети, способи досягнення якої є належними та необхідними, також виключає дискримінацію, що випливає з визначень прямої та непрямої дискримінації, наданих у Законі України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні».

Як випливає з практики ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на їх конвенційні права (рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «C. Дж. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, пункт 39, від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, пункт 170).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення і застосування залежить від практики. Роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява №17862/91, пункти 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява №20372/11, пункт 65).

У рішенні Конституційного Суду України від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 вказано, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З цього приводу необхідно вказати, що відповідно до ч. 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та Інших органів виконавчої влади, затвердженого Постановою КМУ від 28.12.1992 № 731, державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄЄ), антикорупційної та тендерно-правової експертиз з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів. Наказ Міністерства внутрішніх справ України № 249 від 05.04.2019 року, яким було внесено зміни до Порядку № 4, перед держаною реєстрацією було перевірено на відповідність нормам Конституції та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини, й не виявлено тих, чи інших порушень прав людини та громадянина.

Більше того, визначальну роль при формуванні правових засад організації та діяльності Національної поліції України, статусу поліцейських, а також порядку проходження служби в Національній поліції України має Закон України «Про Національну поліцію». Даний закон, у свого чергу, визначає порядок виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (ст.ст. 97-101 Закону). Саме Закон регулює порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Даним Законом визначено право особи на отримання одноразової грошової допомоги, у випадках зазначених у ст. 97 зазначеного закону. Проте, права на отримання більшого розміру одноразової грошової допомоги у випадку зміни групи інвалідності Закон не містить. Позивач реалізував право на отримання одноразової грошової допомоги, коли йому було встановлено III групу інвалідності. Водночас Порядок № 4 встановлює чітку послідовність дій при призначені та виплаті ОГД. Можна сказати, що п. 8 Порядку № 4, напроти, збільшує обсяг осіб, які мають право на отримання ОГД у більшій сумі.

У той же час судом не взято до увагу практику ЄСПЛ по аналогічним питанням. Так, заслуговує на увагу позиція Європейського суду з прав людини, викладена у рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014. В зазначеному рішенні Суд вказав, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції не встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та не надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених відповідачем, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього спростовують неправильних по суті висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 317 КАС України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити нове судове рішення на підставі неправильного застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, за участю третьої особи - Національної поліції України про визнання рішення протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 11.06.2020р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.