Справа № 300/619/20
Суддя: Микитин Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" червня 2020 р. справа № 300/619/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Микитин Н.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 46144,02 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (далі - позивач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) звернулося до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості в розмірі 46144,02 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем рахується податковий борг в розмірі 46144,02 грн, який виник у зв`язку із несплатою податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування в розмірі 35536,71 грн, що підтверджується винесеним на підставі акту перевірки №1330/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018 податковим повідомленням-рішенням № від 07.02.2019 враховуючи часткову сплату в розмірі 13657,00 грн, стягненню підлягає сума 25554,50 грн та штрафної санкції - 10312,87 грн, що підтверджується винесеним на підставі акту перевірки №1330/09-19-13- 06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018 податковим повідомленням-рішенням № від 07.02.2019 на суму 9802,87 грн, податковим повідомленням-рішенням № від 07.02.2019 на суму 510,00 грн, пені в сумі 69,34 грн та військового збору в розмірі - 10607,31 грн, що підтверджується винесеним на підставі акту перевірки № 1330/09-19-13- 06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018 податковим повідомленням-рішенням № від 07.02.2019 на суму 11763,45 грн, враховуючи часткову сплату в розмірі 4097,00 грн, стягненню підлягає сума боргу 7666,56 грн, та штрафної санкції - 2940,86 грн, що підтверджується винесеним на підставі акту перевірки №1330/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018 податковим повідомленням-рішенням № від 07.02.2019. Враховуючи те, що у встановлений законом строк та ігноруючи податкову вимогу, надіслану відповідачу, сума податкового боргу в розмірі 46144,02 грн, добровільно не сплачена, позивач просить позов задовольнити повністю та стягнути дану заборгованість.

Відповідно до частини 3 статті 171 КАС України, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є підприємцем, суддя не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом 05.02.2020 направлено відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області запит щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі особи щодо ОСОБА_1 (а.с.15).

11.02.2020 на адресу суду, через канцелярію, надійшла відповідь відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС в Івано-Франківській області, згідно якої місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_1 (а.с.37 зворотній бік).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду 13.02.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 КАС України.

Судом на виконання вимог статті 174 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачу за адресою його місцезнаходження ( АДРЕСА_1 ) надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію ухвали про відкриття провадження, в якій зазначено, що дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07.05.2020, в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від 13.04.2020, відмовлено.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 13.04.2020 та міститься в матеріалах справи. Проти заявлених позовних вимог заперечив, вказавши, що в акті перевірки №1330/09-19-13- 06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018, вказано, що згідно інформації наданої Регіональним сервісним центром МВС в Івано-Франківській області листами від 06.08.2018 року №31/9/3809 та від 30.11.2018 року №9327/9 надано інформацію, що у період 2015-2017 відповідачем здійснено продаж 13-ти транспортних засобів у період 2014-2017. Однак, в ході перевірки не встановлено здійснення ОСОБА_1 продажу у період 2015-2017 таких транспортних засобів з нотаріальним посвідчення договорів купівлі-продажу. Таким чином, по даних МВС фактично проведено не продаж, а переоформлення шляхом перереєстрації об`єктів рухомого майна на інших власників. Додатково, що основною ознакою доходу платника податку, як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі. В той час як, в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем доходу, будь-яких грошових та інших зобов`язань від переоформлення шляхом перереєстрації об`єктів рухомого майна на інших власників. В зв`язку із наведеним просить суд в задоволенні позову відмовити (а.с.44-51).

Вищенаведений відзив на позовну заяву був надісланий відповідачем позивачу 24.02.2020, що підтверджується квитанцією про відправлення (а.с.52). Однак, відповіді на відзив у строк, встановлений судом та інших заяв позивач не подав, поважних причин ненадання відповіді на відзив у встановлений судом строк не повідомив.

Зважаючи на вищевикладене, судом здійснено розгляд справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до вимог частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та повідомлення та (або) виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, на підставі положення частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши і оцінивши докази, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коломийському управлінні ГУ ДПС в Івано-Франківській області, є платником податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування та військового збору.

Судом встановлено, що посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області у період з 21.12.2018 по 28.12.2018 на підставі наказу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №1857 від 23.11.2018 була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 платника податків-фізичної особи-громадянина ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманих доходів за період 01.01.2015- 31.12.2017 року складено акт перевірки №1330/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018, згідно якого встановлено порушення ОСОБА_1 наступних вимог чинного законодавствами:

- 164.1, 164.2.4 п.164.2 ст. 164, п.173.1 ст 173, п.167.2 ст 167 ПК України, у результаті чого донараховано 39211,50 грн податку на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки;

- п.1.2 п.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України, за яким донараховано 11763,45 грн військового збору;

- пп.49.18.4 п.49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 ПК України - не подано річні декларації про майновий стан і доходи за 2015-2017 роки (а.с.16-21).

Акт перевірки від 29.12.2018 направлений контролюючим органом на податкову адресу відповідача, однак повернувся на адресу позивача через невручення адресату: «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать копія конверту з довідкою установи зв`язку (а.с.22).

На підставі висновків акта перевірки №№1330/09-19-13-06/ НОМЕР_1 від 29.12.2018, посадовими особами Головного управління ДФС в Івано-Франківській області зроблено розрахунок розміру штрафних (фінансових) санкцій та винесено податкові повідомлення-рішення форми "Р":

- № від 07.02.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 49014,37 грн, з яких 39211,50 грн за податковим зобов`язанням та 9802,87 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (а.с.12);

- № від 07.02.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 14704,31 грн, з яких 11763,45 грн за податковим зобов`язанням та 2940,86 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (а.с.13);

- № від 07.02.2019, яким донараховано штрафні санкції в розмірі 510,00 грн, з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (а.с.14).

Розрахунок розміру штрафних (фінансових) санкцій та винесені податкові повідомлення-рішення направлялися на адресу відповідача однак повернулися на адресу позивача через невручення адресату: «за закінченням терміну зберігання», про що свідчать копія конверту з довідкою установи зв`язку (а.с.10-11).

Суд звертає увагу на те, що відповідачем частково погашено заборгованість визначену вищенаведеними податковими повідомленнями-рішеннями форми "Р" від 07.02.2019 № та №.

В зв`язку із наведеним, несплачений податковий борг ОСОБА_1 за податковими повідомленнями-рішеннями форми "Р" від 07.02.2019 №, № та № становить 46144,02 грн, що підтверджується довідкою про суму податкового боргу за платежем від 30.01.2020 (а.с.7), позивач, виконуючи свої повноваження, звернувся до суду з метою стягнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу України визначено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

Стаття 8 Податкового кодексу України визначає види податків та зборів.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1).

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

Згідно підпункту 9.1.2 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належить податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПУ України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Податок на доходи фізичних осіб визначає розділ IV Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так й іноземні доходи.

Згідно з підпунктом 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Абзацами 1 та 2 пункту 164.1 статті 164 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно підпункту 164.2.4 пункту 164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) доходу платника податку включається частина доходів від операцій з майном, розмір якої визначається згідно з положенням статтями 172-173 ПКУ.

Порядок оподаткування операцій з продажу або обміну рухомого майна визначено статтею 173 Податкового кодексу України.

Пунктом 1 статті 173 ПК України передбачено, дохід платника податку від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в пункті 167.2 статті 167 цього Кодексу.

Дохід від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче оціночної вартості цього об`єкта, визначеної згідно із законом.

Як виняток із положень пункту 173.1 цієї статті, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року одного з об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, не підлягає оподаткуванню.

Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу (пункт 173.2 статті 173 ПК України).

Відповідно до пункту 167.2 статті 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Аналізуючи вищенаведені нормативно-правові акти, та встановлені обставини справи суд дійшов висновку, що здійснення фізичною особою-платником податків ОСОБА_1 реалізації у період 2015-2017 транспортних засобів, є доходом такого платника та включається до загального річного оподатковуваного доходу, що є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Пунктом 179.1 статті 179 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Згідно з підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Пунктом 54.5 статті 54 ПК України передбачено, що якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 123.1. статті 123 Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Як свідчить зміст пункту 117.1. статті 117 ПК України неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 170 гривень.

Таким чином, судом встановлено допущення позивачем порушення вимог пункту 164.1 підпункту 164.2.4 пункту 164.2 статті 164, пункту 173.1 статті 173 та пункту 167.2 статті 167, пункту 117.1. статті 117 ПК України внаслідок чого позивач правомірно, збільшив відповідачу суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до пункту 16-1 Підрозділу 10 Інші перехідні положення ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Підпунктами 1.1-1.4 вказаного пункту Податкового кодексу України передбачено, що платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Відтак, з огляду на вищенаведені приписи, сума доходу, отриманого відповідачем в результаті продажу або обміну об`єктів рухомого майна підлягає оподаткуванню військовим збором.

Проаналізувавши подані суду докази та норми податкового законодавства, судом встановлено, що контролюючим органом у межах повноважень проведено перевірку відповідача, якою встановлено порушення приписів податкового законодавства в частині неподання податкової декларації з податку на доходи фізичних осіб за 2015-2017 роки та не задекларовано дохід від отриманого відповідачем в результаті продажу або обміну об`єктів рухомого майна. У зв`язку з чим позивачем самостійно нараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та за неподання податкової декларації.

Суми податкового зобов`язання відображені в податкових повідомленнях-рішеннях № № від 07.02.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в розмірі 49014,37 грн; № від 07.02.2019, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в розмірі 14704,31 грн та № від 07.02.2019, яким донараховано штрафні санкції в розмірі 510,00 грн, з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування.

Вказані повідомлення-рішення направлялися на адресу відповідача однак повернулися на адресу позивача через невручення адресату «за закінченням терміну зберігання» про, що свідчать копія конверту з довідкою установи зв`язку, тобто повернулися на адресу відправника з незалежних від позивача причин (а.с.10-11).

Відтак, суд зазначає, що направлені відповідачу податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 07.02.2019 вважаються належним чином врученими ОСОБА_1 відповідно до абзацу 3 пункту 58.3. статті 58 Податкового кодексу України.

Оскільки, відповідачем у відповідності до статті 56 Податкового кодексу України не порушена процедура адміністративного узгодження податкового зобов`язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями форми "Р" від 07.02.2019 №, № та №, суд приходить до переконання, що донараховані контролюючим органом зобов`язання та застосовані штрафні санкції в загальному розмірі 46144,02 грн (з урахуванням їх часткової сплати), є узгодженими та являється податковим боргом відповідача.

Згідно підпункту 129.1.1. пункту 129.1. статті 129 Податкового кодексу України нарахування пені розпочинається: при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження); при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Нарахування пені закінчується у випадках, визначених пунктом 129.3. статті 129 Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 131.1. статті 131 Податкового кодексу України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків.

Судом встановлено, що контролюючим органом нараховано ОСОБА_1 пеню за несплату узгоджених податкових зобов`язань у розмірі 69,34 грн., що підтверджується довідкою про борг за платежем, що міститься в матеріалах справи (а.с.7).

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п.59.5 ст.59 ПК України).

Судом встановлено, що позивачем надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ф» від 04.04.2019 за №25049-52 на суму 46474,68 грн, яка не вручена з незалежних від контролюючого органу причин, а тому вважається такою, що вручена належним чином (а.с.8).

Підпунктом 14.1.156. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податкове зобов`язання це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до підпункту 14.1.175. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий борг це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що сума узгодженого податкового зобов`язання у зв`язку із несплатою податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування, військового збору та пені в загальному розмірі 46144,02 грн є податковим боргом відповідача, який ним не сплачено.

Щодо посилань відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем доходу, будь-яких грошових та інших зобов`язань від переоформлення шляхом перереєстрації об`єктів рухомого майна на інших власників, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації, наданої позивачем та отриманої ним від Територіального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області від 30.11.2018 року №9327/9 встановлено, що ОСОБА_1 отримав доходи від продажу об`єктів рухомого майна (транспортних засобів), а саме ним було знято з обліку та перереєстровано на нового власника 13 одиниць транспортних засобів імпортованих у період з 2015 по 2017. При цьому, дані про зняття з обліку, технічні характеристики транспортних засобів та ціна наведені у акті огляду реалізованого транспортного засобу, складеного щодо кожного окремого транспортного засобу.

Дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) протягом звітного (податкового) року двох та більше об`єктів рухомого майна у вигляді легкового автомобіля та/або мотоцикла, та/або мопеда, підлягає оподаткуванню ПДФО за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 Кодексу, а саме: 5% (абз.2 п.173.2 ст.173 Податкового кодексу України).

В декларації про майновий стан і доходи за 2015-2017 рік позивач не задекларував доходи від операцій з продажу об`єктів рухомого майна.

Таким чином, в ході судового розгляду в повній мірі підтверджено факт порушення відповідачем пп.16.1.2, п.16.1 ст.16, п. 167.2 ст.167, п.173.1 ст.173 Податкового кодексу України, чим занижено оподаткований дохід за 2015-2017 роки, в результаті чого позивачем на законних підставах донараховано податок на доходи фізичних осіб.

Податковий борг відповідача підтверджується податковими повідомленнями-рішеннями форми "Р" від 07.02.2019 №, № та № (а.с.12-14), податковою вимогою форми "Ф" від 04.04.2019 за №25049-52 на суму 46474,68 грн (а.с.8), а також довідкою про наявність боргу за платежами, яка міститься в матеріалах справи (а.с.7).

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідачем суду не надано.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний погасити податковий борг за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються за результатами річного декларування та військового збору в загальному розмірі 46144,02 грн. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальною для вирішення вказаного спору, крім того, цей обов`язок забезпечується статтею 67 Конституції України.

Пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Пунктом 95.2 статті 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податків вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким що підлягає до задоволення.

Згідно з приписами частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що позивачем у справі підтверджено тільки сплату судового збору, судові витрати не підлягають розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід держави податковий борг в розмірі 46144 (сорок шість тисяч сто сорок чотири) гривні 02 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Згідно пункту 3 розділ VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Микитин Н.М.