Справа № 140/6067/20
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/6067/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) від 17 жовтня 2019 року №-0306, №-0306, №-0306.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивачу було визначено суми податкових зобов`язань за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 - 2019 роки. Позивач не погоджується із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями оскільки вважає, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 297 Податкового кодексу України (далі ПК України) фізична особа - підприємець, який обрав спрощену систему оподаткування, звільняється від нарахування та сплати земельного податку за земельну ділянку, що використовується ним в господарській діяльності.

Крім того, згідно із пунктом 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Проте, усі податкові повідомлення-рішення про нарахування податкових зобов`язань з земельного податку за 2017 - 2019 роки винесені лише 17 жовтня 2019 року, тобто, з порушенням спеціального строку, визначеного пунктом 286.5 статті 286 ПК України.

Ухвалою судді від 27 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву від 15 травня 2020 року відповідач позов не визнав з підстав правомірності оскаржуваних дій та рішень, виходячи з такого.

ОСОБА_1 як власнику земельної ділянки загальною площею 4,0 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:008:0153 (категорія земельної ділянки землі житлової та громадської забудови), ГУ ДПС у Волинській області на підставі даних Головного управління Держгеокадастру у Волинській області проведено нарахування суми земельного податку за 2017 2019 роки та винесено податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2019 року №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 389 820 грн 44 коп.; №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 389 820 грн 44 коп.; №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 389 820 грн 44 коп.

Вказані податкові повідомлення-рішення позивачем оскаржувалися до ДПС України, з тих підстав, що дана земельна ділянка використовується ним у підприємницькій діяльності шляхом здачі в оренду відповідно до укладеного договору оренди від 01 січня 2017 року із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 .

Однак, в адміністративному позові ОСОБА_1 вказав, що земельна ділянка загальною площею 4,0 га використовується ним як фізичною особою-підприємцем для здійснення господарської діяльності, зокрема, для оптової торгівлі будівельними матеріалами, на підтвердження чого надав копії накладних, товарних чеків та книги обліку доходів.

Розбіжності інформації відображеної у скарзі до ДПС України та в адміністративному позові, дає відповідачу підстави ставити під сумнів реальність здійснення такої господарської діяльності на вищезазначеній земельній ділянці, оскільки відсутні документи, що підтверджують господарську операцію.

Крім того, зазначає, що відповідно до поданої звітності позивач у своїй підприємницькій діяльності за період з 2017 року по 2019 рік, при здійсненні значної кількості видів діяльності, не використовував працю найманих працівників.

З урахуванням наведеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

У поданій до суду відповіді на відзив від 22 травня 2020 року позивач підтвердив власну правову позицію, не погодившись із доводами протилежної сторони.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно із частиною першою статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відтак, справу розглянуто по суті у межах строків, визначених частиною першою статті 258, частиною другою статті 262 КАС України.

Перевіривши письмовими доказами доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 27 квітня 2007 року зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Волинській області на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку 3 групи).

Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами діяльності позивача є:

код КВЕД 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами;

код КВЕД 46.14 - діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками;

код КВЕД 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.;

код КВЕД 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;

код КВЕД 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах;

код КВЕД 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами;

код КВЕД 68.10 купівля та продаж власного нерухомого майна;

код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

17 жовтня 2019 року ГУ ДПС у Волинській області на підставі даних Головного управління Держгеокадастру у Волинській області прийняло податкові повідомлення-рішення, якими позивачу ОСОБА_1 визначені суми податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 - 2019 роки, а саме:

- №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 389 820 грн 44 коп.;

- №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 389 820 грн 44 коп.;

- №-0306 про визначення суми податкового зобов`язання із земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 389 820 грн 44 коп.

Зазначені податкові повідомлення-рішення фізична особа-підприємець ОСОБА_1 оскаржував в адміністративному порядку, проте рішенням ДПС України від 09 січня 2020 року №481/6/99-00-08-05-04-06 скарга позивача залишена без задоволення, а податкові повідомлення-рішення від 17 жовтня 2019 року №-0306, №-0306, №-0306 - без змін.

При цьому, відповідно до акту обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :15:008:0153) площею 4,0 га, складеного 04 грудня 2019 року виконавчим комітетом Ковельської міської ради, дана земельна ділянка з цільовим призначенням для розміщення виставково-торгово-складського комплексу знаходиться у приватній власності громадянина ОСОБА_1 , згідно державного акту від 20 лютого 2009 року серії НОМЕР_1 . При обстежені даної території було встановлено, що вищезазначена земельна ділянка не використовується за цільовим призначенням та не здійснюється господарська діяльність, відсутні будь-які будівлі і споруди на даній території.

Не погодившись з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно із підпунктом 269.1.1 пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

Пунктом 269.2 статті 269 ПК України визначено, що особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 статті 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Тобто у розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 серпня 2018 року у справі №820/5485/17, від 06 лютого 2020 року у справі №820/3488/16, та враховуються при вирішенні цієї справи.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 2017 по 2019 роки фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебував на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок 3 групи, основні види діяльності за КВЕД - «46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.14 - діяльність посередників у торгівлі машинами, промисловим устаткованням, суднами та літаками; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 68.10 купівля та продаж власного нерухомого майна; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.39 надання в оренду інших машин, устатковання та товарів, н.в.і.у.», що підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки в АДРЕСА_1 (кадастровий номер :15:008:0153) загальною площею 4,0 га з цільовим призначенням для розміщення виставково-торгово-складського комплексу, згідно державного акту від 20 лютого 2009 року серії ЯД 346977.

Так, на земельній ділянці з кадастровим номерам :15:008:0153, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснює реалізацію будівельних матеріалів покупцям, що підтверджується копіями накладних на реалізацію, товарних чеків та Книги обліку доходів позивача.

Підпунктами 14.1.36, 14.1.191, 14.1.202 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що: господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами; постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду; продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції, зокрема постачання, є те, що вона має спричинити реальні зміни майнового стану.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Вимоги до оформлення господарських операцій та обов`язкових реквізитів первинних документів визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» від 16 липня 1999 року № 996-XIV та Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88.

Відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні вимоги містяться і в пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

В матеріалах справи наявні засвідчені копії накладних на реалізацію будівельних матеріалів за період з березня 2017 року по жовтень 2019 року. Дані накладні містять усі реквізити, передбачені чинним законодавством, зокрема і місце їх складання, яке відповідає місцю здійснення господарської операції, а саме: АДРЕСА_1 Кошти за реалізацію товарів були відображені позивачем у Книзі обліку доходів.

Отже, наявні в матеріалах справи докази дають підстави стверджувати, що у 2017 - 2019 роках фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , перебуваючи на спрощеній системі оподаткування та будучи платником єдиного податку 3 групи, дійсно використовував вказану земельну ділянку у своїй господарській діяльності.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність двох умов надання пільги, а саме використання позивачем власної земельної ділянки у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи, що обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування та сплати податку на майно (в частині земельного податку) за 2017 - 2019 роки.

Крім того, суд звертає увагу, що за імперативними приписами пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Проте, в порушення вказаних приписів, податкові зобов`язання із земельного податку за 2017 - 2019 роки були нараховані позивачу контролюючим органом податковими повідомленнями-рішеннями, винесеними в один день - 17 жовтня 2019 року та після закінчення визначеного законом строку (до 1 липня поточного року), що є додатковою підставою для визнання судом протиправними таких податкових повідомлень-рішень.

Отже, суд дійшов висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області від 17 жовтня 2019 року про визначення позивачу ОСОБА_1 сум податкових зобов`язань за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2017 - 2019 роки, а саме: №-0306 на суму 389 820 грн 44 коп. за 2017 рік, №-0306 на суму 389 820 грн 44 коп. за 2018 рік, №-0306 на суму 389 820 грн 44 коп. за 2019 рік (по земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :15:008:0153, загальною площею 4,0 га), у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень належить задовольнити.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268; рішення у справі «Баришевський проти України», заява № 71660/11, пункт 95; рішення у справі «Двойних проти України"», заява №72277/01, пункт 80; рішення у справі «Меріт проти України», заява №66561/01, пункті 88). Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому надані послуги повинні бути обґрунтованими, а доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

В позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Перевіряючи доводи та докази, якими позивач підтверджує понесені витрати, суд встановив, що сплата судового збору у сумі 10 510 грн 00коп. підтверджуються квитанцією від 22 квітня 2020 року №22-3355215/С, відтак вказану суму слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну допомогу адвоката до позовної заяви додано договір про надання правничої допомоги від 29 січня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «АФК». Відповідно до вказаного договору Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання по виконанню функцій представника у справах з участю Клієнта та наданню правничої допомоги для захисту прав, свобод та законних інтересів Клієнта, в тому числі у судах усіх інстанцій, третейських судах, правоохоронних органах та органах досудового розслідування, підприємств, установ та організацій всіх форм власності, органах влади та місцевого самоврядування, органах нотаріату, банківських установах, у всіх судових процесах, які виникли чи можуть виникнути з правовідносин Клієнта щодо захисту його прав та законних інтересів, а Клієнт зобов`язується виплатити Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) за надання правничої допомоги. Правнича допомога надається по справі про оскарження податкових повідомлень-рішень від 17 жовтня 2019 року №-0306, №-0306, №-0306 та стягнення витрат на правничу допомогу. Адвокатське об`єднання, користуючись статусом представника і дотримуючись чинного законодавства, здійснює представництво інтересів Клієнта, використовуючи всі надані законом права та засоби захисту і надає йому необхідну правничу допомогу. Оплата за надання правничої допомоги погоджується сторонами виходячи з розрахунку вартості однієї робочої години адвоката в розмірі 1 000 грн 00 коп. без ПДВ. Розмір гонорару визначається сторонами у додатках до договору та актах приймання-передачі наданої правничої допомоги, які є його невід`ємною частиною.

Рахунком-фактурою від 08 травня 2020 року №45 визначено перелік наданих послуг правничої допомоги на загальну суму 10 000 грн 00 коп., а саме: 1) ознайомлення з документами, проведення зустрічі з Клієнтом, роз`яснення йому його прав та обов`язків, аналіз судової практики (2 год) 2 000 грн 00 коп.; 2) підготовка позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень (7 год) 7 000 грн 00 коп.; 3) участь в судових засіданнях з розрахунку за одне судове засідання 1 000 грн 00 коп.

За послуги про надання правничої допомоги позивачем ОСОБА_1 було сплачено Адвокатському об`єднанню «АФК» 9 899 грн 00 коп. відповідно до квитанцій від 08 травня 2020 року №ПН1041 та від 12 травня 2020 року №ПН384.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, зокрема, відсутності юридичного супроводу адвоката в суді у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 10 000 грн 00 коп. є неспівмірною та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, оскільки послуги щодо ознайомлення з документами, проведення зустрічі з Клієнтом, роз`яснення йому його прав та обов`язків, аналіз судової практики, підготовка позовної заяви про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

Крім того, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності та розглядається судом без проведення судового засідання та без виклику сторін, а тому включення до наданих послуг участі в судових засіданнях щодо розгляду справи є безпідставним.

Слід, зауважити, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Отже, на переконання суду, розрахунок витрат на правову допомогу, який міститься в розрахунку від 08 травня 2020 року №45, є необґрунтованим, неспівмірним із затраченим часом та обсягом наданих адвокатом послуг.

Таким чином, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на думку суду справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 3 000 грн 00 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати на загальну суму 13 510 грн 00коп., з них: судовий збір 10 510 грн 00коп., витрати на професійну правничу допомогу 3 000 грн 00 коп.

Керуючись статтями 243 - 246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 17 жовтня 2019 року №-0306, №-0306, №-0306.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 4, ідентифікаційний код юридичної особи 43143484) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати в сумі 13 510 (тринадцять тисяч п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Я. Ксензюк