Справа № 380/2789/20
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/2789/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого-судді Мартинюка В.Я. розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення компенсації вартості за неотримане речове майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність, щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату у день виключення із списків частини (16.12.2019 року) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- зобов`язати виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 105439 грн. 07 коп;

- стягнути на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.12.2019 року по день виплати компенсації з розрахунку 833 грн. 34 коп. в день.

Підставами позовних вимог є те, що на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби з ним не було проведено розрахунку, зокрема в частині виплати компенсації вартості за неотримане речове майно. Така виплата не проведена і станом на момент подання позовної заяви до суду з мотивів відсутності коштів для такої виплати. Також, позивач вважає, що оскільки грошову компенсацію за неотримане речове майно позивачу не виплачено в день його виключення зі списків частини, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Відповідач у відзиві на позов зазначає, що у даному випадку відносини між сторонами не є трудовими, а є відносинами між державною і громадянином України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, регулювання яких здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» Тому, на думку відповідача, покликання позивача на ст.116-117 КзПП України є безпідставними. Також, відповідач вважає, що позивачем пропущено строки звернення до суду, передбачені ст.122 КАС України.

Ухвалою суду від 15.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Позивачем через канцелярію суду 11.06.2020 року (вх. №28917) подано заяву про уточнення позовних вимог. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що позивачем уточнено позовні вимоги у зв`язку з видачею відповідачем нової довідки про вартість речового майна, що належить видачі ОСОБА_2 від 21.05.2020 №193, тобто після звернення до суду з даним позовом. Таким чином, такою заявою фактично змінено і предмет і підстави позову.

Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України) позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже, вказаною нормою передбачено право позивача змінити або предмет, або підстави позову, тоді як одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

З урахуванням зазначеної норми судом не можуть братись до уваги заява позивача про уточнення позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Відповідно до посвідчення НОМЕР_2 від 22.04.2016 року позивачу присвоєно статус учасника бойових дій у зв`язку з участю в антитерористичній операції на сході України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України по стройовій частині від 16.12.2019 року №286, старшину ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та знято з усіх видів забезпечення з 16.12.2019 року відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу.

Згідно Довідки №75 від 18.12.2019 року про вартість речового майна, що належить до видачі позивачу становить 105439 грн. 07 коп.

Виплата не була здійснена на момент звільнення, ні станом на момент подання позовної заяви.

Позивач не погодився з такими діями відповідача та звернувся до суду.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку із невиплатою у день звільнення грошової компенсації за неотримане речове майно та стягненням з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку на підставі статей 166,117 КЗпП України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), який визначає механізм виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку і Управління державної охорони (далі - військовослужбовці) грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - грошова компенсація).

Згідно з п.п. 3-5 Порядку № 178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Під час судового розгляду установлено, що відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно станом день виключення зі списків особового складу відповідно до наказу від 19.12.2019 року за №286.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у рішенні від 10.03.2011 року у справі «Сук проти України», держава може ввести, призупинити або припинити виплати працівникам з державного бюджету, внісши відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні виплати є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним.

Згідно позиції Європейського суду у справіvan Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відтак, якщо держава задекларувала певні правила проведення розрахунку при звільненні військовослужбовця, то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

За таких обставин, бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 в день виключення зі списків частини (19.12.2019 року) компенсації за неотримане речове майно є протиправною.

Як наслідок обґрунтованими є і похідні вимоги про спонукання до вчинення дій.

Що стосується вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.12.2019 року по день виплати компенсації з розрахунку 833 грн. 34 коп. в день, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України роз`яснив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З матеріалів справи вбачається, що з позивачем не проведений остаточний розрахунок.

Тобто, відсутня одна з обов`язкових підстав для звернення позивача до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Тому вказана вимога є передчасною.

Таким чином, у суду відсутні підстави для стягнення з Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 17.12.2019 року по день виплати компенсації з розрахунку 833 грн. 34 коп. в день.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті під час звільнення позивача грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, не провівши із позивачем повний розрахунок грошового забезпечення.

Проте позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку після проведення з ним остаточного розрахунку.

Відтак в цій частині позовних вимог слід відмовити повністю.

Щодо твердження відповідача стосовно пропущення позивачем строків звернення до суду визначеним у ч. 5 ст. 122 КАС України, судом встановлено наступне.

Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України).

Згідно частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Правовідносини щодо стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно не поширюються строки звернення до суду, оскільки дана компенсація відноситься до обов`язкових виплат, які підлягають виплаті працівнику під час звільнення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом, відтак дане твердження відповідача є необґрунтованим та безпідставним.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо обґрунтованості кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Також, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, судовий збір не належить стягувати зі сторін спору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у день виключення із списків частини (16.12.2019 року) грошової компенсації за неотримане речове майно.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_3 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України (, м.Львів, вул.Стрийська, 146) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у сумі 105439 (сто п`ять тисяч чотириста тридцять дев`ять) грн. 07 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.Я.Мартинюк