Справа № 1.380.2019.001169
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 1.380.2019.001169 пров. № А/857/830/20

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.

за участі секретаря судового засідання Михальської М.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року (суддя - Костецький Н.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, начальника Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Катерини Володимира Васильовича, заступника начальника Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Пущика Мирослава Степановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Червоноградське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в березні 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, начальника Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Катерини В.В., заступника начальника Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Пущика М.С., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Червоноградське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, у якій просив зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області нарахувати та виплачувати позивачу щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника, починаючи з 01.03.2019 безтерміново. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є сином ОСОБА_2 , який тривалий час працював на шахтах ДП «Львіввугілля» та у встановленому порядку визнаний інвалідом внаслідок хронічного захворювання. У зв`язку з встановленням інвалідності йому відповідно до законодавства призначені виплати. Батько позивача помер та відповідно до висновку МСЕК встановлено причиновий зв`язок між професійним захворюванням та смертю батька. Надалі позивач звернувся до Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області з заявою про призначення виплат у зв`язку з втратою годувальника, оскільки позивач є інвалідом першої групи з дитинства. Однак у призначенні виплат у зв`язку з втратою годувальника відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не долучено довідки місцевого органу виконавчої влади про склад сім`ї померлого, у тому числі тих, хто перебував на його утриманні. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки є непрацездатною особою, яка перебувала на утриманні померлого та непрацездатною особою, яка мала на день його смерті право на одержання утримання.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року у справі №1.380.2019.004386 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені у позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки. Крім цього, наголошує, що акт Виконавчого комітету Гірницької селищної ради Львівської області від 05.03.2016 №23 про те, що позивач проживав спільно з батьком до дня його смерті та перебував на його утриманні підпадає під категорію «інших документів», які є підставою для прийняття рішення про виплату у разі втрати годувальника відповідно до вимог пункту 2 частини другої статті 43 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV).

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Червоноградське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській областіу письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заступник начальника Червоноградського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області Пущик М.С. у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що згідно свідоцтва про народженнявід 27.10.1981 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 11.08.2015, видане Гірницькою селищною радою Львівської області (актовий запис №19). Відповідно до висновку МСЕК від 16.11.2015 №1409 встановлено причинний зв`язок між професійним захворюванням та смертю ОСОБА_2 .

Позивач 19.04.2016 звернувся до Відділення виконавчої дирекції фонду в м. Червонограді Львівської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України із заявою про призначення йому страхових виплат у зв`язку із смертю годувальника ОСОБА_2 , оскільки до дня смерті перебував на його утриманні та має право на одержання страхових виплат як інвалід першої групи.

Відділення виконавчої дирекції фонду в м. Червонограді Львівської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України листом від 29.04.2016 №797-06-1 повідомило позивача про те, що в довідках наданих Виконавчим комітетом Гірницької селищної ради від 30.03.2016 №139 та від 26.11.2015 №447 немає інформації про те, що позивач знаходиться на утриманні його батька, а лише зазначено, що позивач станом на день смерті батька проживав та був зареєстрований за адресою по АДРЕСА_1 , тобто за місцем проживання батька. Вказано, що розгляд питання про призначення страхових виплат можливий лише після надання відповідного рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого батька.

Позивач 11.11.2016 повторно звернувся до Відділення виконавчої дирекції фонду в м. Червонограді Львівської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України із заявою про призначення страхових виплат у зв`язку із смертю годувальника ОСОБА_2 , оскільки є інвалідом першої групи, особою, яка не перебувала на утриманні померлого батька.

Докази щодо розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані.

Позивач вважаючи, що має право на нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із втратою годувальника, починаючи з 01.03.2019 безтерміново, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Рішення суду першої інстанції мотивоване безпідставністю позовних вимог з огляду на відсутність належних доказів факту перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні померлого батька ОСОБА_2 , а також доказів на підтвердження права позивача на утримання його батьком.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом №1105-XIV.

Відповідно до приписів частини першої статті 41 Закону №1105-XIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Частиною другою вказаної статті визначено, що такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином, з метою призначення щомісячних страхових виплат відповідно до частини другої статті 41 Закону №1105-XIV особа має відповідати наступним критеріям: бути непрацездатною та перебувати на утриманні померлого або мати на день його смерті право на одержання від нього утримання.

Згідно частини другої статті 43 Закону №1105-XIV Фонд приймає рішення про виплати у разі втрати годувальника за умови подання таких документів, які видаються відповідними організаціями у триденний строк з моменту звернення заявника: 1) копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого; 2) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - довідки виконавчого органу ради чи інших документів про склад сім`ї померлого, у тому числі про тих, хто перебував на його утриманні, або копії відповідного рішення суду; 3) довідки житлово-експлуатаційної організації, а за її відсутності - виконавчого органу ради про батьків або іншого члена сім`ї померлого, який не працює та доглядає дітей, братів, сестер чи онуків померлого, які не досягли восьмирічного віку; 4) довідки навчального закладу про те, що член сім`ї потерпілого віком від 18 до 23 років, який має право на відшкодування шкоди, навчається за денною формою навчання; 5) довідки навчального закладу інтернатного типу про те, що член сім`ї потерпілого, який має право на відшкодування шкоди, перебуває на утриманні цього закладу.

Частиною третьою цієї ж статті встановлено, що факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюється в судовому порядку.

Відповідно до пункту 2.11 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок №22-1), за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.

Позивач вважає, що належним підтвердженням факту перебування останнього на утриманні батька ОСОБА_2 є акт Виконавчого комітету Гірницької селищної ради Львівської області від 05.03.2016 №223, складений депутатом ОСОБА_3 в присутності депутатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_1 проживав спільно з батьком ОСОБА_2 до дня його смерті та перебував на його утриманні. Проте, вказаний акт, не є належним доказом перебування ОСОБА_1 на утриманні померлого батька ОСОБА_2 , оскільки відповідно до Порядку 22-1 документом, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що саме після складення вищевказаного акту Виконавчим комітетом Гірницької селищної ради Львівської області складено довідку від 30.03.2016 №139, відповідно до якої на день смерті батька ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано дев`ять членів сім`ї, зокрема, ОСОБА_1 . Проте у вказаній довідці не вказано, що син померлого ОСОБА_1 перебував на його утриманні.

З метою встановлення перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні свого батька ОСОБА_2 . Відділення виконавчої дирекції фонду в м. Червонограді Львівської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звернулось із листом від 18.04.2019 №712-06-01 про надання довідки в якій просило вказати хто з членів сім`ї померлого ОСОБА_2 перебував на утриманні на дату його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вказане звернення Виконавчий комітет Гірницької селищної ради Львівської області листом від 18.04.2016 №250, повідомив Відділення виконавчої дирекції фонду в м. Червонограді Львівської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про те, що інформація хто з членів сім`ї ОСОБА_2 на день його смерті перебував на його утриманні у Виконавчому комітеті Гірницької селищної ради Львівської області відсутня. Зазначено, що встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Так, як у Відділення виконавчої дирекції фонду в м. Червонограді Львівської області Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України була відсутня довідка про те, що заявник ОСОБА_1 перебував на утриманні померлого батька ОСОБА_2 , відповідачем листом від 29.04.2016 №797-06-1 правомірно повідомлено ОСОБА_1 про те, що розгляд питання про призначення страхових виплат можливий після надання рішення суду про встановлення факту перебування на утриманні померлого батька. Таким чином, акт Виконавчого комітету Гірницької селищної ради Львівської області від 05.03.2016 №223, не є належним та допустимим доказом в підтвердження перебування ОСОБА_1 на утриманні у свого батька до дня його смерті.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

При цьому, позивач з 2001 року є працевлаштованим та отримує дохід, а також пенсію.

Згідно підпункту «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи. Відтак, непідтвердженою залишається обставини щодо того, чи міг померлий потерпілий надавати матеріальну допомогу. Відтак, в межах розглядуваної справи неможливо встановити, чи був дохід батька ОСОБА_6 визначальним та таким, що є утриманням (або основним доходом) для позивача.

Щодо доводів позивача про те, що його матері довідку про перебування на утримані ОСОБА_2 відповідачем видано, апеляційний суд зазначає, що з врахуванням приписів статті 3 СК України його мати є членом сім`ї померлого (дружина) та отримала таку довідку лише після проведення порівнянь її доходів та доходів ОСОБА_2 (вказана обставина встановлена рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №1.380.2019.004386).

Окрім вищенаведеного апеляційний суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 одружений з ОСОБА_7 і мають спільних двох дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 30.03.2016 №139.

Відповідно до статті 75 Сімейного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Таким чином, з моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , як непрацездатна особа, втратив право на утримання від батьків, оскільки фактично обов`язок щодо його утримання покладено на дружину.

Щодо тверджень апелянта про помилковість висновків суду першої інстанції щодо необхідності встановлення факту перебування позивача на утриманні батька в порядку цивільного провадження, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Пунктом 2 частини першої статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

При цьому, позивач помилково ототожнює позов про зобов`язання призначити страхові виплати із позовом про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, оскільки саме встановлення такого факту в порядку окремого провадження за правилами цивільного судочинства є підставою для звернення до адміністративного суду із позовом про зобов`язання нарахувати та виплачувати позивачу щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника.

Відтак, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутні докази факту перебування позивача ОСОБА_1 на утриманні померлого батька ОСОБА_2 , а також відсутні докази на підтвердження права позивача на утримання його батьком. Відтак, відсутні підстави для зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області нарахувати та виплачувати позивачу щомісячні страхові виплати у зв`язку із втратою годувальника.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Згідно з частиною другою статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись частиною третьою статті 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 11 червня 2020 року.