Справа № 554/3089/20
Суддя: Січиокно Т. О.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Дата документу 04.06.2020 Справа № 554/3089/20
Номер провадження 2-а/554/69/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

головуючого судді - Січиокно Т.О.,

за участю секретаря - Ромахової В.В.,

розглянувши в спрощеному позовному провадженні, в залі суду, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавської області ДПП Гриженка Артема Вікторовича про визнання дій протиправними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

10.04.2019 року позивач звернувся до суду із вказаним вище адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області ДПП Гриженка А.В., пов`язані із винесенням стосовно нього постанови в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП, ч.1 ст.126 КУпАП та скасувати її, як незаконну, провадження в справі закрити.

Позов позивачем мотивований тим, що 1 квітня 2020 року, о 14 год 04 хв., він керував транспортним засобом марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Європейській,126 у м. Полтаві, після чого безпідставно був зупиненим працівником поліції, який без достатніх на те доказів, звинуватив його у перевищенні встановлених обмежень швидкості в цьому населеному пункті на 34 км/год, далі висловлював погрози на його адресу, неввічливо робив зауваження, з доказами винуватості не ознайомив. Окрім того, право витребовувати у водія страховий поліс виникає у інспектора поліції в разі складення протоколу щодо порушень ПДР та при оформленні дорожньо - транспортної пригоди, натомість він будь - яких правопорушень не вчиняв.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, оскільки винесена постанова є законною та обґрунтованою. Так, під час несення служби, 01.04.2020 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20, (серійного номера TC000776), було виявлено порушення правил дорожнього руху позивачем, який рухався на автомобілі марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Європейській,126 у м.Полтаві зі швидкістю 84 км/год, що є перевищенням встановлених обмежень швидкості руху в межах населеного пункту на 34 км/год. Окрім того позивач не мав при собі страхового полісу. На місці розгляду справи позивача було ознайомлено з правами, передбаченими ст.268 КУпАП, той надав пояснення, після чого з дотриманням порядку розгляду справи було прийнято рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.126 КупАп.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінюючи зібрані докази, приходить до такого висновку.

Відповідно до постанови ДПО18 № 957264 від 01.04.2020 року, винесеної інспектором Управління патрульної поліції в Полтавської області Гриженком А.В., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних

правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн. за те, що він 01 квітня 2020 року, о 14 год 04 хв., керував транспортним засобом марки AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Європейській,126 у м. Полтаві та рухався зі швидкістю 84 км/год, чим перевищив встановлені обмеження швидкості в населеному пункті на 34 км. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TRUCAM LTI 20/20 ТС 00766, чим порушив п.12.4 ПДР, а також не мав при собі страхового поліса обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.1 ПДР.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Ч.1ст.122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до п.12.4 ПДР, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Судом встановлено, що вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM № ТС000776, що використовувався під час фіксації дій позивача, зареєстрований в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ197-12, затверджений сертифікатом від 29.08.2012 року № UA.TR.001 241-18, який діє до 26.12.2028 року виданим Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 року № 193.

Відповідно до Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01 /17952, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 24.12.2019 року та чинного до

24.12.2020 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000776), є придатним до застосування.

Окрім цього, можливість використання виробу TruCam LTI 20/20, виробництво Laser Technology Inc., підтверджується експертним висновком від 27.09.2018 року № 04/02/03-2008, виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України, в якому зазначено про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що відповідачем на законних підставах було застосовано лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС 000776).

На наявному в матеріалах справи наявна роздруківка з файлу, відповідно до якого встановлено, що приладом TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС ТС 000776) зафіксовано автомобіль AUDI, д.н.з. НОМЕР_1 із зазначенням швидкості руху 84км/год.

Таким чином, суд визнає вказані вище докази належними та допустимими та приходить до висновку про доведеність вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Частина 1 ст.126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

П.2.1 «ґ» ПДР, зобов`язує водіїв механічних транспортних засобів мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що підставою для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач стало порушення ним п. 12.4 ПДР, тобто вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП.

Судом досліджено наданий відповідачем відеозапис з нагрудної камери поліцейського.

На відеозйомці позивач на вимогу інспектора поліції не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Доказів наявності у позивача такого страхового поліса позивач не надав і суду, що підтверджує порушення ним п.2.1 ПДР та свідчить про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідачем було додержано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, будь яких порушено закону не встановлено.

З цих підстав суд визнає, що інспектором Гриженком А.В. на законних підставах було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення стосовно позивача, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, а тому поданий ним адміністративний позов до задоволення не підлягає.

Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року (далі Закон № 3674-VI).

За статтями 1, 2 Закону № 3674-VІ, судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші

юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Частина друга статті 3 Закону № 3674-VІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 цього Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

Відповідно до статті 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

З цих положень убачається, що оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється шляхом подання до суду позовної заяви.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Аналіз установленого статтею 288 КУпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24 вересня 2008 року № 586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон № 3674-VI. Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом України № 3674-VI .

Прийняття Закону № 3674-VI не обмежує можливість дії чи прийняття у майбутньому законодавчих актів, які визначають пільги щодо сплати судового збору, отже, питання справляння судового збору, крім Закону № 3674-VІ, може регулюватися іншим законодавством (наприклад, частиною другою статті 239-1 КАС України в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIІI «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якою за подання і розгляд заяви з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується, тоді як у Законі № 3674-VI такої підстави для звільнення від сплати судового збору немає).

Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону № 3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI).

Дана правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 543/775/17, провадження № 11-1285апп18).

При подачі позову до суду позивач не сплатив судовий збір у розмірі 420, 40 грн., а тому він підлягає стягненню з останнього в дохід держави у зв`язку з відмовою судом в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАСУ,суд,-

в и р і ш и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавської області ДПП Гриженка Артема Вікторовича про визнання дій протиправними, скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - залишити без задоволення, а постанову серії ДПО 18 № 957264 від 01.04.2020 року, винесену інспектором роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавської області ДПП Гриженком А.В., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1ст.126 КУпАП - без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної

скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя: Т.О. Січиокно