Справа № 640/11860/20
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

11 червня 2020 року м. Київ № 640/11860/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Клочкової Н.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом

ОСОБА_1

до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Кудіна Олександра Миколайовича,

комунального підприємства «Реєстраціне бюро»

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору

ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування запису про внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач) адреса: АДРЕСА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Кудіна Олександра Миколайовича (надалі - відповідач 1), адреса: 04050, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 8а, офіс 406, комунального підприємства «Реєстраціне бюро» (надалі - відповідач 2) адреса: 04050, місто Київ, вулиця Дегтярівська, 8а, офіс 406, третя особа ОСОБА_2 (надалі третя особа) адреса: АДРЕСА_2 , в якій він просить:

- визнати протиправними реєстраційні дії державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраціне бюро» Кудіна Олександра Миколайовича при здійсненні, 11 жовтня 2019 року, внесення змін до державного реєстру речових прав щодо розміру загальної площі нежитлового приміщення;

- скасувати рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраціне бюро» Кудіна Олександра Миколайовича про внесення змін щодо зміни загальної площі нежитлового приміщення (магазину) розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього померла дружина - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть від 08 серпня 2019 року.

Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на нежитлову будівлю, Магазин, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 000, загальною площею 78 кв.м. що підтверджується витягом з державного реєстру речових на нерухоме майно за № 147456377 від 29.11.2018.

Спадкоємцями першої черги є чоловік померлої, позивач в справі- - ОСОБА_1 її дочка, третя особа в справі - ОСОБА_2 та наша неповнолітня дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина прийнята спадкоємцями в установленому законом порядку.

Під час оформлення спадщини була виявлена невідповідність фактичного розміру загальної площі (109,9 кв.м.), зареєстрованому розміру загальної площі (78 кв.м.) нежитлового приміщення (магазину), розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , що належало на праві власності дружині - ОСОБА_3 . Насправді загальна площа нежитлового приміщення, магазину становить 109,9 кв.м.

З метою усунення наведених розбіжностей, позивач вирішив замовити новий технічний паспорт на вказане нежитлове приміщення і внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до отримання свідоцтва про право на спадщину за законом з тим, щоб у свідоцтві про право на спадщину було зазначене дійсна загальна площа приміщення.

Згідно довідки про технічні показники об`єкта нерухомого майна від 10.10.2019 № 03, загальна площа збільшилась за рахунок уточнення лінійних розмірів та виправлення арифметичних помилок.

10 жовтня 2019 року був виготовлений новий технічний паспорт на нежитлове приміщення загальною площею 109,9 кв.м.

11 жовтня 2019 року позивачем була подана заява до КП «Реєстраційне бюро» про внесення змін до реєстру речових прав на нежитлове приміщення у частині виправлення помилки щодо дійсного розміру загальної площі нежитлового приміщення, вважаючи, що спадкоємці набувають право власності на спадкове майно відразу після смерті спадкодавця.

11 жовтня 2019 року державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Кудін Олександр Миколайович вніс зміни до реєстру речових прав на нежитлове приміщення у частині розміру загальної площі, а саме, 109.9 кв.м., замість 78 кв.м., тобто вказав дійсний розмір загальної площі нежитлового приміщення.

Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на нежитлове приміщення (магазин) розташований за адресою: АДРЕСА_3 . оскільки зміни до реєстру були внесені з порушенням чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто внесені зміни були здійснені після смерті власника і до отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями.

Вважаючи, що державним реєстратором під час внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно були порушені вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши вказану заяву позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».

Таким чином, виходячи з аналізу викладеного вище, суд зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Разом з тим, неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з рішенням державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраціне бюро» Кудіна Олександра Миколайовича про внесення змін щодо зміни загальної площі нежитлового приміщення (магазину) розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , оскільки на його думку зміни до реєстру були внесені з порушенням чинного законодавства України, зокрема, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто внесені зміни були здійснені після смерті власника і до отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцями, про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Оскільки, у цій справі існує невирішений спір про право, то подальше оспорювання набуття особою цього права не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Механізм визнання права власності на той чи інший об`єкт за певним суб`єктом визначений Цивільним кодексом України.

Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.04.2018 у справі № 815/6956/15 (провадження №11-192апп18) вказує на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

У відповідності до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Тобто, приписи статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що даний спір не відноситься до компетенції адміністративних судів і не може бути розглянутий за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року по справі №826/8687/16, якою рішення суду апеляційної інстанцій про закриття провадження в аналогічній справі було залишено без змін.

Відповідно до статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд, в свою чергу роз`яснює позивачеві, що зазначений спір відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись положеннями ст. ст. 2, 19, п.1 ч.1 ст.170, ст. ст. 171, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Кудіна Олександра Миколайовича, комунального підприємства «Реєстраціне бюро», третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування запису про внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу негайно з позовними матеріалами.

Відповідно до частин четвертої - п`ятої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі може бути оскаржено. У разі скасування ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом п`ятнадцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Н.В. Клочкова