Справа № 766/4739/20
Суддя: Войцеховська Я. В.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 766/4739/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2020року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Войцеховської Я.В.,

секретар судового засідання Кобець А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Херсоні адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Лейтенанта поліції першого батальйону третьої роти УПП в Херсонській області Поляткіна Дмитра Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

Представник позивача - адвокат Верещака О.М. звернувся до суду із адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2219967 від 09.03.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 України.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.03.2020 року відносно ОСОБА_1 було складено поставу про притягнення до адміністративної відповідальності згідно якої він керував автомобілем Toyota land cruiser prado 120 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Херсоні по вул.Нафтовиків ,15 рухався зі швидкістю 75 км/год , чим перевищив швидкісний режим на 25 км/год чим порушив п.12.4 ПДР. На нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн. Вважає, що оскаржувана постанова є безпідставною, не відповідає обставинам справи, винесена без будь яких доказів, оскільки він рухався з допустимою швидкістю. Крім того постанова винесена з порушенням його прав: постанова винесена на місці правопорушення, а не за місцем знаходження відповідача. Відсутність протоколу про адміністративне правопорушення не надало позивачу права висловити свою позицію щодо інкримінованого правопорушення, пояснення у нього не відбиралися. Він був позбавлений права скористатися правовою допомогою за такої процедури розгляду. Не погоджуючись із зазначеною постановою, представник позивача звернувся з даним позовом до суду про її скасування.

Провадження по справі відкрито ухвалою суду від 19.03.2020р. та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження. Вказаною ухвалою надано сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив тощо. Також залучено до участі у справі належного співвідповідача - Департамент патрульної поліції України.

Учасники справи не надавали до суду клопотань про розгляд даного позову в загальному порядку.

Ухвалою суду від 18.05.2020р. зазначена позовна заява після відкриття провадження залишена буз руху з наданням позивачу строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Станом на 26.05.2020р. зазначені в ухвалі недоліки усунені представником позивача.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідачів в судове засідання за викликом суду не з`явився. На адресу суду надійшов письмовий відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства, уповноваженою на те особою та відповідає вимогам закону. Просив відмовити в задоволенні позову. На підтвердження вчинення правопорушення надав відеофайли. № jF000 0309 124218 та фотографію «ае6260».

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

З копії постанови серії ЕАК № 2219967 від 09.03.2020 року винесеною Інспектором Управління патрульної поліції в Херсонській області вбачається, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В оскаржуваній постанові вказується, що позивач 09.03.2020р. об 12-39 год. керував автомобілем Toyota land cruiser prado 120 реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м.Херсоні по вул.Нафтовиків ,15 рухався зі швидкістю 75 км/год , чим перевищив швидкісний режим на 25 км/год чим порушив п.12.4 ПДР. В постанові зазначено, що швидкість вимірювалась приладом Трукам №ТС001005 камера 5071,5156.

Згідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічні норми містяться в ч.1 ст.8 ЗУ «Про Національну поліцію» .

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Пунктом 11 частини 1статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично -дорожній мережі.

Відповідно до п. 12.4 постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про Правила дорожнього руху», у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.05.2015 року по справі № 5-рп/2015 (надалі - Рішення) визначено, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Також, Конституційний Суд у вказаному рішенні звернув увагу на те, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Разом із тим, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даною статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Суд звертає увагу, що рішення № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року прийняте Конституційним Судом України раніше Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху". Внесені зміни стосувались зокрема положень статей 33, 221, 258, 276 КУпАП.

В свою чергу, питання стосовно винесення постанов за порушення у сфері безпеки дорожнього руху "за місцем вчинення" чи "на місці вчинення", було доповнено та деталізовано положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення шляхом внесення змін в липні 2015 року, у відповідності до яких перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх

вчинення, викладений в частині 1 статті 258 КУпАП, доповнено правопорушеннями, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції у відповідності до частині 1 статті 222 КУпАП.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, які полягають, зокрема, у порушенні правил дорожнього руху, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Таким чином твердження позивача про розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження відповідача, відсутність протоколу про адміністративне правопорушення, що позбавило позивача права висловити свою позицію щодо інкримінованого правопорушення, , судом не приймаються до уваги, оскільки процедура фіксації адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на місці його вчинення не призводить до порушення процесуальних прав позивача та відповідає діючому законодавству.

Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях цього Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Так, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови представником відповідача надано відомості про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, яким здійснювалась фіксація порушення а також диск з відеозаписом самого правопорушення та процедурою притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відео файли досліджені судом в порядку ст.220 КАС України.

З вищезазначених доказів, які є належними та допустимими, вбачається факт перевищення позивачем дозволеної швидкості руху в населеному пункті на 25 км/год.

Таким чином, доводи позивача у позові щодо не порушення ним ПДР відсутність доказів порушення швидкісного режиму, руху з допустимою швидкістю відхиляються судом, оскільки є таким, що спростовані наданими відповідачем відедоказами.

За правилами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення.

У відзиві відповідач зазначив, що розгляд справи був здійснений згідно вимог чинного законодавства, позивачу роз`яснено суть правопорушення, причини зупинки, ознайомлено з доказами.

Проте дані твердження не знайшли свого підтвердження в доданому до відзиву відеофайлі. З наданого відео не вбачається дотримання процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Відеозапис процедури розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення 09.03.2019 року відносно ОСОБА_1 до суду відповідачем не наданий.

Також, оскаржувана постанова не містить посилань на те, що відповідачем при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, надано можливість скористатися юридичною допомогою, роз`яснено права та обов`язки.

Таким чином, відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч.1ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 відбувся з дотриманням процедури такого розгляду, що останньому були роз`яснені його права згідно ст. 268 КУпАП та надана можливість скористатись ними.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення.

Аналогічна правова позиція зазначена в постанові КАС ВС від 26.04.2018 року у справі №338/1/17.

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Позивач скориставшись правом подання до суду вказаного позову - заперечив як факт вчинення правопорушення так і дотримання процедури розгляду адміністративної справи щодо нього , тоді як відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень у спірних відносинах, не надав взагалі доказів розгляду справи про адміністративне правопорушення згідно вимог чинного законодавства та правомірності прийнятого ним рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Оскільки відповідачем не доведено факту дотримання процедури розгляду адміністративної справи щодо позивача суд не може встановити правомірність прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів законності та обґрунтованості постанови, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.286КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.122КУпАП відносно позивача підлягає закриттю.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 7, 72, 77, 122, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 122, 222, 245, 247, 251, 258, 268, 280, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Лейтенанта поліції першого батальйону третьої роти УПП в Херсонській області Поляткіна Дмитра Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Херсонській області лейтенанта поліції Полятикіна Дмитра Володимировича серії ЕАК № 2219967 від 09.03. 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 255,00 грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1ст.122 КУпАП.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.В.Войцеховська

Повний текст рішення складено 10.06.2020 року