Справа № 160/3829/20
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року Справа № 160/3829/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Боженко Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні в м.Дніпрі адміністративну справу №160/3829/20 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
08 квітня 2020 р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРВЕЙ» (далі ТОВ «КАРВЕЙ», позивач) до Дніпровської митниці Держмитслужби, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА110110/2020/300007/1 від 13.02.2020 р.
Позовні вимоги ТОВ «КАРВЕЙ» обґрунтовано протиправністю оскаржуваних рішення про коригування митної вартості товару, визнання протиправною та картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Позивач стверджує, що заявлена митна вартість придбаного останнім товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, однак митний орган неправомірно відмовив ТОВ «КАРВЕЙ» у здійсненні митного оформлення товару відповідно до заявленої позивачем митної вартості. Стосовно виявлених митним органом розбіжностей позивач зауважив, що умовами контракту не передбачено надання сертифікату якості покупцю. Відсутність відомостей щодо строків поставки товару, на думку позивача, стосується виключно ТОВ «КАРВЕЙ» і його контрагента та не може бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товару. Щодо відсутності у додатку №1 та специфікації №1 від 13.12.2019 р. відомостей щодо вартості витрат по транспортуванню вантажу позивач зауважив, що сторони контракту домовились здійснити поставку товару на умовах FOB NINGBO згідно Інкотермс 2010, що означає поставку товару на судно в порту NINGBO (Китайська Народна Республіка), а, отже, транспортування товару на судно в порту не передбачає додаткових витрат з боку покупця та є окремою послугою. Розбіжності в платіжному дорученні щодо посилання на інвойс за твердженням позивача пояснюється тим, що це був рахунок на передоплату, який було замінено на остаточний інвойс, що подавався разом з митною декларацією. Також позивач зауважив, що різниця у назві судна у коносаменті і митній декларації є технічною помилкою при наданні інформації з боку іноземного контрагента. Позивач стверджує, що надав до митного органу пояснення, що придбаний товар не було застраховано, а експедиторська винагорода включена в транспортні витрати. Крім того, позивач зауважив, що ТОВ «КАРВЕЙ» замовляє виготовлення продукції у виробника під замовлення, одразу з нанесенням логотипа та пакування, маркування виготовленої продукції для реалізації на території України під торговою маркою позивача, тому відповідні ліцензійні договори та каталоги не передбачено при співробітництві з виробником. Поміж цього позивач стверджує, що закуповує та ввозить товари, що не псуються, у зв`язку з чим він не здійснює попереднє укладання договорів із третіми особами щодо таких товарів, з метою мінімізації ризиків господарської діяльності та уникнення неналежного виконання своїх зобов`язань через дії іноземних контрагентів, контролюючих органів на кордоні при ввезенні товарів, погодних умов та інших обставин, що не залежить від волі декларанта. З огляду на викладене, позивач наголошує, що договори та рахунки про здійснення платежів третіми особами відсутні. ТОВ «КАРВЕЙ» вважає, що відповідачем неправомірно витребувано додаткові документи, однак, не зважаючи на це, позивачем були надані пояснення митному органу та за можливості усі наявні за даною господарською операцією документи. Водночас, Дніпровська митниця, на думку позивача, не підтвердила аргументованими доводами відсутність у поданих позивачем документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактична сплачена або підлягала сплаті за ці товари.
Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 160/3829/20 та у зв`язку з автоматизованим розподілом дана адміністративна справа була передана для розгляду судді Боженко Н.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2020 р. прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №160/3829/20 за вищезазначеним позовом, ухвалено здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
12 травня 2020 р. та 18 травня 2020 р. до суду надійшли від Дніпровської митниці Держмитслужби ідентичні за змістом відзиви на позовну заяву, в яких відповідач заперечив проти задоволення заявлених ТОВ «КАРВЕЙ» до суду позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що за результатами перевірки документів та відомостей, доданих до митної декларації з урахуванням положень статті 337 Митного кодексу України, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості містять розбіжності та не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості. Так, відповідач зазначив, що у наданому декларантом до митного оформлення інвойсі відсутні відомості щодо виробника та строків поставки, а документи на підтвердження якості товару та щодо страхування вантажу і вартості страхування, навпаки, останнім не були надані. При цьому, відповідач наголошує, що оформлені у відповідності до зовнішньоекономічного контракту додаток №1 та специфікація №1 від 13.12.2019 р. не містять відомості щодо вартості витрат на транспортування вантажу. Крім того, до митного оформлення товару не надано заяву продавцю на поставку партії товару для її погодження з продавцем. Також, митний орган звернув увагу на те, що у наданому до митного оформлення товару платіжному дорученні в графі «призначення платежу» вказано реквізити інвойсу, який не надано до митного оформлення. Відповідач вважає, що декларантом невірно проведено обчислення митної вартості товару й з огляду на те, що надані до митного оформлення документи на підтвердження понесених підприємством витрат на транспортування придбаного товару містять розбіжності. Надалі митний орган повідомив, що проведений декларантом розрахунок митної вартості не відповідає відомостям наданих документів щодо транспортної складової митної вартості. Отже, з огляду на результати митних формальностей з контролю митної вартості, відповідачем виявлено невідповідності відомостей у документах, наданих на підтвердження заявленої декларантом транспортної складової митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні, розбіжність відомостей в інвойсі, надання банківських платіжних документів без вказівки на інвойс, на підставі яких здійснено платіж, що не є доказом, достатнім для доведення митної вартості певної поставки товару, відомостей щодо ціни, яка фактично сплачена, тому у відповідача були відсутні підстави для визнання заявленої декларантом митної вартості товару. Митна вартість була визначена митницею за другорядним методом (резервний метод) згідно з положеннями ст. 64 Митного кодексу України, що ґрунтується на митній вартості товару, імпортованого за ЕМД №UA100300/2019/634635 від 20.12.2019 р. на рівні 6,17 дол. США. Позивач скористався правом відповідно до ч.7 ст. 55 Митного кодексу України, товар випущено у вільний обіг під гарантійні зобов`язання за МД №UA110110/2020/002351 від 13.02.2020 р. з відстроченням платежу до 13.05.2020 р.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, до видів економічної діяльності підприємства належить:
- оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.31) (основний);
- роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код КВЕД 45.32);
- оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (код КВЕД 46.71);
- роздрібна торгівля пальним (код КВЕД 47.30);
- вантажний автомобільний транспорт (код КВЕД 49.41);
- складське господарство (код КВЕД 52.10);
- інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (код КВЕД 52.29).
08.01.2019 р. між позивачем та його постачальником (ZHEJIANG YA XING AUTOMOBILE COMPONENTS CO., LTD) було укладено Контракт №К_12/2019 (далі Контракт), згідно умов якого Постачальник постачає Покупцю автомобільні запчастини (далі - Товар) в асортименті, номенклатурі та кількості, зазначених у специфікаціях до даного Контракту.
Положеннями пунктів 2.1 -2.2 передбачено, що якість Товару повинна відповідати якості, вказаній у сертифікатах походження, сертифікатах якості та інших документах на конкретну партію товару. Продавець зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити на умовах, визначених Контрактом Товар у кількості, асортименті та у строки, визначені в Інвойсі, який є невід`ємною частиною Контракту. Інвойс узгоджується та підписується Сторонами. В Інвойсі до Контракту зазначається: повне найменування Товару, виробник, країна походження, кількість, вартість за одиницю, загальна вартість, номер та дата Контракта, умови та строк постачання, умови оплати, найменування Продавця і Покупця, найменування та реквізити вантажовідправника та вантажоотримувача, місце призначення Товару та інші узгоджені Сторонами умови.
Покупець направляє Продавцю заявку на поставку партії Товару. Продавець протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання заявки від Покупця засобами електронного або факсимільного зв`язку, зобов`язаний узгодити її шляхом складання Інвойсу та направлення, підписаного зі своєї сторони, такого Інвойсу Покупцю засобами електронного або факсимільного зв`язку, з обов`язковим складанням оригіналу Інвойсу, чи повідомити письмово про причини неможливості задовольнити заявку Покупця. Продавець зобов`язаний використовувати усі доступні шляхи та засоби для того, щоб задовольнити заявку Покупця (п. 2.3 Контракту).
Згідно положень пунктів 3.1-3.2, 3.5, 4.1 Контракту Продавець зобов`язується поставити Товар на умовах поставки FOB згідно Інотермс-2010. Продавець бере на себе зобов`язання щодо навантаження Товару на надані Покупцем транспортні засоби в Місці Поставки та митному оформленню Товару. Пункт призначення поставки та місце розвантаження транспортних засобів є адреса, яка зазначена у Специфікації на окрему партію Товару. Кількість місць, вагу та розміри кожної вартості товару Продавець зазначає у пакувальному листі. Страхування може відбуватись за згодою Сторін. Вартість товару та витрати при його транспортуванні зазначаються у доповненнях (додатках). Доповнення додається до кожного постачання товару.
У пункті 4.2 Контракту зазначено, що вартість товару визначається у доларах США та може бути змінена за взаємною згодою.
Оплата товару та накладних витрат здійснюється згідно відповідного інвойсу чи додатку (специфікації) Покупцем шляхом банківського переказу грошових коштів на банківський рахунок Продавця в строки за поточною згодою з Продавцем протягом календарних днів з моменту постачання Товару до Місця Поставки. Умови оплати можуть бути змінені Сторонами у Специфікаціях до даного Контракту на окремі партії Товару (п. 4.3 Контракту).
Так, згідно до додатку №1 від 13.12.2019 р. до Контракту Сторони погодили поставку наступного Товару:
1. Shock absorber/амортизатор; тип 96208555 в кількості 499 шт.; за ціною 6,75 USD на суму 3 368,25 USD;
2. Shock absorber/амортизатор; тип 96586885 в кількості 100 шт.; за ціною 10,00 USD на суму 1000,00 USD;
3. Shock absorber/амортизатор; тип 96586886 в кількості 100 шт.; за ціною 10,00 USD на суму 1000,00 USD;
4. Shock absorber/амортизатор; тип A11-2905010 НОМЕР_1 в кількості 79 шт.; за ціною 8,00 USD на суму 632,00 USD;
5. Shock absorber/амортизатор; тип A11-2915010 НОМЕР_1 в кількості 119 шт.; за ціною 10,10 USD на суму 1 201,90 USD;
6. Shock absorber/амортизатор; тип 96208558 в кількості 600 шт.; за ціною 5,45 USD на суму 3 270,00 USD.
У відповідності до даного додатку загальною вага Товару брутто склала 3930,92 кг, а загальна вартість - 10 472, 15 USD (доларів США) на умовах FOB NINGBO.
Аналогічні дані містить й складена Сторонами Контракту Специфікація за №1 від 13.12.2019 р., в якій також ТОВ «КАРВЕЙ» та його контрагентом визначено умови оплати, а саме: «3149,10 доларів США - передоплата; залишок коштів - протягом 30 календарних днів з моменту випуску морського коносаменту».
07.02.2020 р. ТОВ «КАРВЕЙ» здійснювало митне оформлення партії товару, що надійшла від резидента Китайської Народної Республіки ZHEJIANG YA ZHI XING AUTOMOBILE COMPONENTS CO LTD (надалі - Постачальник) за митною декларацією №UA110110/2020/001968 на митному посту «Ліски» Дніпровської митниці Держмитслужби.
Для підтвердження заявленої митної вартості товару (10 472, 1 дол.США) та обраного методу її визначення (основний метод за ціною договору) декларант подав до контролюючого органу разом із митною декларацією такі документи:
- митна декларація №UA110110/2020/001968 від 07.02.2020 р.;
- міжнародна товарно-транспортна накладна (CMR) №8263/2 від 04.02.2020 р.;
- пакувальний лист (Packing list) №GH20190826 від 13.12.2019 р.;
- рахунок-фактура (інвойс) №GLI20190826 від 13.12.2019 р.;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів №К_12/2019 від 08.01.2019 р.
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №К_12/2019 від 08.01.2019 р. (Додаток №1 від 13.12.2019 р.);
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №К_12/2019 р. від 08.01.2019 р. (Специфікація №1 від 13.12.2019 р.);
- платіжне доручення в іноземній валюті №23 від 06.09.2019 р. про оплату товару на суму 3149,10 доларів США;
- платіжне доручення в іноземній валюті №39 від 27.12.2019 р. про оплату товару на суму 7323,05 доларів США;
- калькуляція транспортних витрат № 0191 від 31.01.2020 р.;
- довідка, що підтверджує вартість перевезення товару документ (калькуляція витрат на доставку вантажу) №03-02 від 03.02.2020 р.;
- договір транспортно-експедиторського обслуговування №02/12/2016 від 02.12.2016 р.;
- платіжне доручення №1320 від 03.02.2020 р. про оплату транспортних витрат.
В результаті митного контролю відповідачем встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості, містять розбіжності, а саме:
- декларантом до митного оформлення надано інвойс №GН20190826 від 13.12.2015 р., в якому відсутні відомості щодо виробника та строків поставки, що не відповідає умовам зовнішньоекономічного контракту №К_12/2019 від 08.01.2019р. (п. 2.2 Контракту);
- в складі документів, які надані декларантом до митного оформлення разом з митною декларацією були відсутні сертифікати якості та інші документи, що підтверджують якість товару, що не відповідає умовам зовнішньоекономічного контракту №К_12/2019 від 08.01.2019р. (п. 2.1 Контракту);
-декларантом до митного оформлення документів щодо страхування вантажу та вартості страхування не надано, можливість оформлення яких передбачена умовами зовнішньоекономічного контракту №К_12/2019 від 08.01.2019р. (п. 3.5 Контракту);
- декларантом до митного оформлення надано додаток №1 від 13.12.2019 р. та специфікацію №1 від 13.12.2019 р., які не містять відомостей щодо вартості витрат на транспортування вантажу, що не відповідає умовам зовнішньоекономічного контракту №К_12/2019 від 08.01.2019р. (п. 4.1 Контракту);
- декларантом до митного не надано оформлення вищезазначена заявку на поставку партії товару для її погодження продавцем, оформлення якої передбачено умовами зовнішньоекономічного контракту №К_12/2019 від 08.01.2019р. (п. 2.3 Контракту);
- декларантом до митного оформлення надано платіжне доручення в іноземній валюті №23 від 06.09.2019 р. на суму 3149,10 доларів США, однак в графі 70 «Призначення платежу» даного документа зазначено контракт №К_12/2019 від 08.01.2019 р. та інвойс №STZGH20190826 від 26.08.2019 р., однак вказаний інвойс до митного оформлення не надавався, що позбавило митний орган можливості ідентифікації вказаного документа із спірною партією товару з урахуванням того, що контракт №К_12/2019 від 08.01.2019 р. є багаторазовим;
- на підтвердження транспортних витрат (в т.ч. з урахуванням того, що поставка оцінюваного товару здійснена на комерційних умовах поставки FOB Ningbo) декларантом до митного оформлення надано укладений між ТОВ «Ламан Шипинг» та ТОВ «КАРВЕЙ» договір транспортного експедирування №02/12/2016 від 02.02.2016 р., довідку про транспортні витрати №0191 від 30.01.2020 р. та рахунок-фактуру №LS-4262679 від 31.01.2020 р., однак наданий до митного оформлення договір №02/12/2016 від 02.12.2016 р. не містить умови визначені Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність» №1955-IV від 01.07.2004 р., Методичними рекомендаціями з формування собівартості перевезень (робіт, послуг) на транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України №65 від 05.02.2001 р.;
- декларантом до митного оформлення не надано передбачену договором транспортного експедирування №02/12/2016 від 02.02.2016 р. (п. 1.3 договору) заявку, в якій сторонами договору мали бути обумовлені найменування і кількість вантажу, маршрут транспортування тощо;
З огляду на вищевикладене, відповідач зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, а саме:
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- виписку з бухгалтерської документації;
- ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
-висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Декларант листом за вих. №11/02 від 11.02.2020 р. надав наступні документи:
- заявка №5 від 21.12.2019 р. на транспортування;
- інвойс №GН 20190826 від 26.08.2019 р.;
- заказ №000259 від 16.18.2019 р.
За результатами розгляду додаткових документів органом в рамках проведення консультації відповідач повідомив декларанта про наступне:
- додатково надана митна декларація країни відправлення не містить перекладу в порушення вимог статті 254 Митного кодексу України;
- митна декларація країни експорту містить відомості щодо коносаменту, який до митного оформлення не надавався, що дає підстави вважати що зазначена партія товару перевантажувалась, у зв`язку з чим у посадової особи митниці виникли обґрунтовані сумніви, що декларантом до митної вартості не включені всі її складові;
- надана довідка ТОВ «Ламан Шипинг» №0191 від 31.01.2020 р. містить інформацію щодо відсутності страхування вантажу одержувачем (ТОВ «КАРВЕЙ»), однак вказана можливість страхування передбачена зовнішньоекономічною угодою №К_12/2019 від 08.01.2019 р., сторонами якої є ТОВ «КАРВЕЙ» та «Zhejiang Ya Zhi Xing Automobile Components Co., LTD», однак ТОВ «Ламан Шипинг» не є стороною угоди №К_12/2019 від 08.01.2019 р., а має договірні відносини з ТОВ «КАРВЕЙ» в межах договору на транспортно-експедиційне обслуговування №02/12/2016 від 02.12.2016 р., в той час як п. 4.1 контракту №К_12/2019 від 08.01.2019 р., вартість товару та витрати по його транспортуванню вказуються у додатках до контракту;
-контрактом №К_12/2019 від 08.01.2019 р. не визначено чи входить у вартість товару вартість упаковки та пакування, у зв`язку із чим відсутні необхідні відомості, що підтверджують числові значення заявленої митної вартості, визначені ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України.
Також, декларанта повідомлено про те, що у відповідності до п.11.1 контракту №К_12/2019 від 08.01.2019 р., строк дії контакту - до 31 грудня 2019 р.
Електронним повідомленням митниці від 11 лютого 2020 р., в рамках проведення консультацій, декларанта проінформовано про необхідність надання додаткових документів, в тому числі:
- каталоги, специфікації, прейскуранта (прайс-листа) виробника товару;
- переклад декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Також митний орган повідомив декларанта про можливість за власним бажанням подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, а також запропоновано декларанту повідомити митницю і бажання надати додаткові наявні у нього документи або про відмову у наданні шляхом надіслання електронного повідомлення.
Декларантом направлено відповідачу повідомлення за вих. №13/01 від 13.02.2020 р., в якому проінформовано митницю про неможливість надання інших документів у десятиденний строк.
З урахуванням наведено, Дніпровською митницею Держмитслужби було відмовлено у митному оформленні товарів за заявленою позивачем митною вартістю товарів у вищезазначеній декларації, з підстав відсутності документального підтвердження відомостей, що піддаються обчисленню та підтверджують числові значення митної вартості товарів за методом визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту).
13 лютого 2020 р. Дніпровською митницею Держмитслужби було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA110110/2020/300007/1, згідно з яким відповідачем було застосовано другорядний (резервний) метод визначення митної вартості товару, який ґрунтувався на митній вартості товару за ЕМД №UA100300/2019/634635 від 20.12.2019 р. на рівні 6,17 дол.США/кг.
З огляду на вищевикладене, позивачем було сформовано нову митну декларацію за №UA110110/2020/002351 від 13.02.2020 р., на підставі якої спірний товар було випущено у вільний обіг під гарантійні зобов`язання.
Не погодившись із винесеними Дніпровською митницею Держмитслужби рішенням про коригування митної вартості товару та карткою відмови у митному оформленні (випуску) товару, ТОВ «КАРВЕЙ» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із даною позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
У відповідності до статті 9 Конституції України - чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.
Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.
Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.
Згідно з частиною 1 статті 246 Митного кодексу України - метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У частині 1 статті 257 Митного кодексу України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій (частина 6 статті 264 Митного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 337 Митного кодексу України, перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато-логічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 52 Митного кодексу України - декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина 4 статті 52 Митного Кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини 2 та 3 статті 57 Митного кодексу України).
Відповідно до положень частини 4 та 5 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).
Відповідно до приписів частини 1 статті 58 Митного кодексу України - метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Відповідно до частин 2 та 3 статті 58 Митного кодексу України - метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина 5 статті 57 Митного кодексу України).
З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено обов`язок декларанта подавати додаткові документи (за наявності) до визначеного частиною другою цієї статті загального переліку. При цьому такий обов`язок виникає у декларанта виключно у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У такому випадку декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності):
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з частинами 4 та 5 статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2 статті 54 Митного Кодексу України).
Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України №689 від 11.09.2015 р. (далі - Методичні рекомендації).
Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.
При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).
Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України - митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 березня 2019 р. по справі №815/5791/17.
Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Частиною 3 статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Підставою для здійснення коригування митної вартості заявленого до митного оформлення товару за митною декларацією №UA110110/2020/002351 від 13.02.2020 р. в бік збільшення ціни товару із застосуванням другорядного методу визначення митної вартості (резервного) стали висновки митного органу про те, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості придбаного ТОВ «КАРВЕЙ» та на підставі яких проводиться розрахунок митної вартості, містять розбіжності, та ненадання декларантом документів згідно із сформованим переліком на підтвердження заявленої митної вартості товару.
Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України рахунок-фактура (інвойс) є обов`язковим документом, який подається декларантом на підтвердження заявленого рівня митної вартості.
Інвойс - це документ в міжнародній комерційній діяльності, що надається продавцем іноземному покупцеві. В інвойсі обов`язково повинно бути зазначено назва та юридична адреса організації експортера, назва і адреса компанії-покупця, найменування товару, його кількість, ціна та умови поставки, характеристика товару.
За умовами укладеного між ТОВ «КАРВЕЙ» (Покупець) та його постачальником (ZHEJIANG YA XING AUTOMOBILE COMPONENTS CO., LTD) контракту №К_12/2019 від 08.01.2019 р., продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти та сплатити на умовах, передбачених цим контрактом за товар в кількості, асортиментів та строки, визначені в Інвойсі, який є невід`ємною частиною цього контракту.
Інвойс узгоджується і підписується сторонами. В інвойсі до цього контракту вказуються: повне найменування товару, виробник, країна походження, кількість, вартість за одиницю, загальна вартість, номер та дата контракту, умови поставки, строк поставки, умови оплати, найменування продавця, найменування покупця, найменування та реквізити вантажовідправника і вантажоодержувача, місце призначення товару та інші узгоджені сторонами умови (п. 2.2. Контракту).
Отже, поставка товару здійснюється партіями. До кожної партії товару складається, узгоджується та підписується Інвойс, який є невід`ємною частиною контракту та в якому обов`язково вказуються: повне найменування товару, виробник, країна походження, кількість, вартість за одиницю, загальна вартість, номер та дата контракту, умови поставки, строк поставки, умови оплати, найменування продавця, найменування покупця, найменування та реквізити вантажовідправника і вантажоодержувача, місце призначення товару та інші узгоджені сторонами умови.
Водночас, надані позивачем до суду копії рахунку-фактури (інвойсу) №GLI20190826 від 13.12.2019 р. та рахунку-фактури (інвойсу) №GН20190826 від 26.08.2019 р. не містить доказів їх узгодження сторонами контракту та не містить підпису Покупця (ТОВ «КАРВЕЙ»), що виключає їх належність.
Окрім того, подані інвойси не містять відомості про виробника товару, а також строків виконання поставки, що викликає сумніви щодо здійснення поставки саме від виробника товарів та унеможливлює узгодження інвойсу з певною поставкою, з урахуванням тієї обставини, що контракт №К_12/2019 від 08.01.2019 р. довготривалий, а окремий інвойс на кожну поставку є його невід`ємною частиною.
При цьому, доводи позивача про те, що чинним законодавством не передбачено в обов`язковому порядку зазначення в інвойсі відомостей про виробника товару, а також строків поставки, суд не може взяти до уваги, оскільки такі вимоги до інвойсу, як невід`ємної частини контракту, визначені самим Контрактом та прийняті позивачем як стороною цього контракту.
Сумнівним є також наявність двох майже ідентичних за змістом інвойсів (рахунок-фактура (інвойс) №GLI20190826 від 13.12.2019 р. та рахунок-фактура (інвойс) №GН20190826 від 26.08.2019 р.) з різними датами їх видачі та умовами оплати товару, в той час як «остаточний» інвойс не передбачений ані контрактом, ані іншими товаросупровідними документами на оцінювану партію товару.
Відповідно до пунктів 3.1., 4.1. Контракту, Продавець зобов`язаний поставити товар на умовах FOB (Інкотермс-2010). Продавець бере на себе зобов`язання по завантаженню товару на надані покупцем транспортні засоби в місці поставки і оформленню в митному порядку даного товару. Вартість товару і витрати по його транспортуванню вказуються в Додатках.
FOB (англ. Free On Board - франко борт, буквально - безоплатно на борт судна) - міжнародний торгівельний термін Інкотермс, який використовується для позначення умов поставки вантажу та визначення сторони, на яку покладаються витрати на транспортування та/чи визначення точка передачі відповідальності за вантаж від продавця до покупця.
Відповідно до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термін Інкотермс-2010, умови поставки товарів FОВ означає, що продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного покупцем.
Водночас, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №К_12/2019 від 08.01.2019 р. (Додаток №1 від 13.12.2019 р. та Специфікація №1 від 13.12.2019 р.) не містять відомостей щодо вартості витрат на транспортування вантажу, що не узгоджується з п. 4.1 Контракту й унеможливлює розрахунок вартості товару, та, як наслідок, ставить під сумнів заявлену митну вартість.
Платіжне доручення в іноземній валюті за №23 від 06.09.2019 р. на суму 3149, 10 доларів США, як і платіжне доручення в іноземній валюті за №39 від 27.12.2019 р. на суму 7323, 05 доларів США, не містить відмітки банківської установи, що виключає його належність як доказу заявленої позивачем митної вартості придбаного товару.
Відповідно до пункту 2.1 Контракту якість товару повинна відповідати якості, що вказана в сертифікатах походження, сертифікатах якості та інших документах на конкретну партію товару.
Окрім того, митна декларація країни експорту містить відомості щодо коносаменту, який до митного оформлення і суду не надавався.
Суд критично оцінює посилання ТОВ «КАРВЕЙ» на складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Ламан Шипінг» (далі ТОВ «Ламан Шипінг») довідку (калькуляцію) щодо транспортних витрат №0191 від 31.01.2020 р. в якості обґрунтування відсутності витрат на страхування товару, оскільки можливість страхування товару передбачена Контрактом №К_12/2019 від 08.01.2019 р., сторонами якої є ТОВ «КАРВЕЙ» та ZHEJIANG YA XING AUTOMOBILE COMPONENTS CO., LTD.
Водночас, ТОВ «Ламан Шипінг» не є стороною контракту №К_12/2019 від 08.01.2019 р., а має договірні відносини безпосередньо із ТОВ «КАРВЕЙ» у межах договору на транспортно-експедиторське обслуговування №02/12/2016 від 02.12.2016 р.
Також суд не погоджується із доводами позивача про те, що певні неточності в документах, наявність або відсутність в документах певної інформації щодо товару не мають значення.
Декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України зобов`язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних. Інформація про товар, що підлягає розмитненню, має повністю співпадати з відомостями, зазначеними в МД декларантом, та узгоджуватись з відомостями в комерційних/товаросупровідних документах, перелік яких визначений у статті 53 Митного кодексу України, в тому числі, з реквізитами, необхідними для ідентифікації ввезеного товару.
Щодо задекларованих транспортних витрат необхідно зазначити таке.
Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору №02/12/2016 від 02.12.2016 р. ТОВ «Ламан Шипінг» (Експедитор) зобов`язаний організувати за рахунок ТОВ «КАРВЕЙ» (Клієнта) транспортно-експедиторське обслуговування, перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів Клієнта, а також надати інші транспортно-експедиційні послуги Клієнту. Умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, вартість послуг експедитора, а також інші умови пов`язані з виконанням цього договору встановлюються за угодою сторін.
У пунктах 4.1.1., 4.1.2 договору №02/12/2016 від 02.12.2016 р. зазначено, що перелік послуг, а також вартість послуг встановлюються за згодою Сторін. Експедитор погоджує перелік послуг із Клієнтом перелік додаткових послуг і витрат, оплата яких проводиться при наявності письмово підтвердження Клієнтом вартості цих послуг, витрат.
Натомість, позивачем не надано будь-яких інших документів на погодження ТОВ «Ламан Шипінг» з ТОВ «КАРВЕЙ», як сторін договору, умов перевезення оцінюваного вантажу, погодження виду транспорту, яким буде надано послуги з транспортування, та відомостей про термін виконання послуг експедитором з урахуванням тієї обставини, що договір № 02/12/2016 укладений 02.12.2016 року.
Також згідно з пунктом 1.3 договору №02/12/2016 від 02.12.2016 р. під кожне перевезення клієнт надає експедитору заявку, в якій зазначається найменування та кількість вантажу, маршрут перевезення (порт завантаження, порт розвантаження, місце доставки), заплановану дату надання вантажу відправником, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, а також інша інформація, що стосується організації ТЕО. Заявка подається за 2 тижня до початку завантаження і готовності вантажу до перевезення.
Водночас, заявка №5 від 21.12.2019 р. на транспортування та експедирування контейнерів не містить заплановану дату надання вантажу відправником та даних щодо типу транспортних засобів, що унеможливлює узгодження цієї заявки з оцінюваною партією товару.
Виконані послуги регламентуються актом виконаних робіт та рахунком експедитора (п.п. 4.1.6 п. 4.1 договору №02/12/2016 від 02.12.2016 р.), однак акту виконаних робіт ТОВ «Ламан Шипінг» позивачем не надано ані під час митного оформлення, ані під час судового розгляду справи.
Сумнівним є також і те, що згідно з рахунком-фактурою ТОВ «Ламан Шипінг» №LS-4262679 від 31.01.2020 р. вартість наданих послуг становить 30 620, 50 грн., з яких: експедиторська винагорода 470,00 грн. (з ПДВ 20 %) та морське перевезення вантажу за межами державного кордону України 30 150,50 грн., у той час як згідно із заявкою №5 від 21.12.2019 р. на транспортування та експедирування контейнерів вартість послуг ТОВ «Ламан Шипінг» на транспортно-експедиційного обслуговування на території України становить 475,00 USD, вартість послуг з навантажувально-розвантажувальні роботи на території України 210,00 USD.
Доказів сплати позивачем послуг на транспортно-експедиційного обслуговування та послуг з навантажувально-розвантажувальні роботи саме на території України не надано.
Окремо слід зауважити, що у даній заявці також міститься посилання щодо вартості морського перевезення вантажу за межами державного кордону України, розмір якої згідно заявки становить 1283, 00 дол.США.
Як зазначено у пункті 6 частини 2 статті 53 Митного кодексу України, документами, які підтверджують митну вартість товарів є: транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: 5) витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.
Як вже зазначалось судом, декларант або уповноважена особа, які заявляють митну вартість товару, відповідно до частини 2 статті 52 Митного кодексу України, зобов`язані подати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що сумніви митного органу щодо достовірності заявленої митної вартості товару за митною декларацією №UA110110/2020/001968 від 07.02.2020 р. обґрунтовані, відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості, містять суттєві розбіжності.
Посилання ж позивача на той факт, що проплата за поставлений товар здійснена товариством у повному обсязі та за відсутності зауважень з боку продавця, не можуть бути враховані судом, оскільки в цьому випадку спірним є питання правомірності коригування заявленої митної вартості оцінюваного товару за наявності або відсутності підстав для такого коригування.
За встановлених розбіжностей у товаросупровідних документах із задекларованими даними, суд погоджується з відповідачем щодо не підтвердження достовірності заявленої митної вартості товару за митною декларацією №UA110110/2020/001968 від 07.02.2020 р. (в тому числі й з урахуванням наданих в рамках проведення декларантом консультацій із митним органом й під час судового розгляду даної справи).
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що відповідачем доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо правильності задекларованої позивачем митної вартості товару після отримання від позивача усіх документів.
Відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів наведено обґрунтування неможливості визначення митної вартості за ціною контракту (методом 1) та необхідності визначення митної вартості товару саме за методом №2ґ (резервним) тобто дотримане правило послідовності застосування методів, визначене Митним кодексом України.
Натомість, позивачем не наведено обґрунтованих пояснень щодо правомірності визначення митної вартості товару за основним методом.
З урахуваннями вищевикладеного, суд доходить висновку, що позивачем не подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом, а відповідачем підтверджено належними доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, таким чином у відповідача були наявні належні підстави для коригування митної вартості.
Відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів наведено обґрунтування неможливості визначення митної вартості за ціною контракту (методом 1) та необхідності визначення митної вартості товару саме за методом №2ґ (резервним), тобто, дотримане правило послідовності застосування методів, визначене Митним кодексом України.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, безсторонньо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення неупереджено, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до частини 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ТОВ «КАРВЕЙ» є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Боженко