Справа № 600/604/20-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 р. м. Чернівці Справа № 600/604/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працюючим пенсіонерам прокуратури за безпідставністю, згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області згідно рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року зробити ОСОБА_1 перерахунок пенсії згідно з частиною першою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням 90% середнього заробітку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому протиправно відмовлено у перерахунку пенсії як працівнику прокуратури. Наголошує на тому, що при перерахунку пенсії має застосовуватись норма щодо визначення розміру пенсії у відсотках, яка діяла на момент її призначення, без обмеження її граничного розміру.

Ухвалою суду від 25 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання до суду відзиву на позовну заяву; витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області копію пенсійної справи позивача.

Не погоджуючись із позовними вимогами, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що оскільки пенсія за нормами Закону України «Про прокуратуру» позивачу не призначалась і не виплачувалась, то відсутні підстави для проведення її перерахунку. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.

Позивач подав до суду відповідь на відзив. Однак указану суд не бере до уваги, оскільки відповідно до змісту частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, якою визначені особливості розгляду даної категорії справ, у цій справі заявами по суті справи є позов та відзив.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до частини другої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Справа розглядається в межах строку, встановленого частиною другою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у період з 09 серпня 1967 року по 15 червня 1987 року позивач працював на різних посадах в органах прокуратури.

Згідно з довідкою Правління асоціації адвокатів Чернівецької області від 01 лютого 1999 року, ОСОБА_1 з 01 жовтня 1993 року по день видачі вказаної довідки був членом Асоціації адвокатів Чернівецької області та займався адвокатською діяльністю.

Відповідно до протоколу №169428 від 02 лютого 1999 року позивачу на підставі поданої ним заяви призначено пенсію за віком на загальних умовах в розмірі 71% від грошового забезпечення, починаючи з 08 лютого 1999 року.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», у зв`язку з чим він звертався з позовом до Шевченківського районного суду міста Чернівці, в якому просив визнати протиправним рішення управління Пенсійного фонду України в м. Чернівці від 20 липня 2015 року про відмову в переведенні його пенсії на пенсію державного службовця і зобов`язати призначити пенсію державного службовця, а також визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області за розглядом його скарги від 27 липня 2015 року.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03 лютого 2016 року у справі №727/6430/15-а, серед іншого, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях призначити пенсію державного службовця ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснивши переведення його пенсії, призначеної у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі вказаної постанови позивачу призначено пенсію за віком у розмірі 60% від грошового забезпечення, починаючи з 16 липня 2015 року, у відповідності до Закону України «Про державну службу», здійснивши переведення з пенсії, обчисленої згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується розпорядженням №169428 від 24 травня 2016 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01 жовтня 2017 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області як отримувач пенсії за віком на загальних умовах.

Згідно з довідкою від 28 лютого 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-(ІІ)/2019 та постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» розмір заробітної плати (грошового забезпечення), з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за нормами, чинними на 06 вересня 2017 року за відповідною (прирівняною) посадою слідчого Чернівецької транспортної прокуратури становить 35066,82 грн.

Отримавши вказану довідку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області із заявою, в якій просив провести перерахунок його пенсії з доплатою за останні 12 місяців перед зверненням без обмеження максимальним розміром. При перерахунку пенсії просив також врахувати 90% суми заробітку, вказану у довідці від 28 лютого 2020 року.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом від 19 березня 2020 року №2400-0214-8/9044 повідомило позивача про те, що оскільки пенсія як працівнику прокуратури йому не призначалась, то положення Закону України «Про прокуратуру» №1697-VI та Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 на нього не поширюються.

За таких обставин ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV встановлено, що особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

Розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено вказаним пунктом згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який застосовується з 1 жовтня 2017 року.

Отже, з 01 жовтня 2017 року запроваджено автоматичний перерахунок усіх пенсій, зокрема і тих, що призначені за Законом України «Про державну службу», в разі її збільшення, та автоматичне переведення пенсії на умовах, передбачених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Закон не встановлює, що таке переведення є новим призначенням пенсії. За своєю суттю це є перерахунком пенсії, оскільки вид пенсії (в даній ситуації - пенсія за віком) не змінюється, а змінюється її розмір; для такого перерахунку не вимагається подання нових документів, він здійснюється за матеріалами пенсійної справи.

Як вбачається з обставин справи, відповідачем правомірно з 01 жовтня 2017 року переведено позивача з пенсії, призначеної йому відповідно до норм Закону України «Про державну службу», на пенсію, обчислену на загальних підставах відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, згідно змісту позову, позивачем не заперечувалась доцільність такого переведення та не вказувалось про зменшення розміру пенсії після проведення її перерахунку.

Твердження позивача, наведені у позові, про безпідставність указаних дій лише з огляду на відсутність його згоди на переведення пенсії є помилковими, оскільки, як уже зазначалось, переведення пенсії відповідно до абзацу 1 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV здійснюється автоматично без звернення пенсіонера за матеріалами пенсійної справи.

Водночас за змістом абзацу 2 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особа, яку автоматично переведено на отримання пенсії згідно Закону №1058-IV, не позбавлена права у будь-який час звернутись із заявою про перехід на пенсію у відповідності до, зокрема, Закону України «Про державну службу», за нормами якого їй було призначено пенсію раніше, та отримувати розмір пенсії встановлений до такого переведення.

Проте як свідчать матеріали даної справи позивач не звертався до відповідача із такою заявою на підставі абзацу 2 пункту 4-7 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV.

Водночас, звертаючись до відповідача, позивач просив здійснити перерахунок його пенсії з доплатою за останні 12 місяців перед зверненням без обмеження максимальним розміром, відповідно до Закону України «Про прокуратуру» та згідно рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року на підставі довідки від 28 лютого 2020 року.

Так, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих на час призначення пенсії позивачу визначався статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-XII (далі - Закон №1789-XII).

14 жовтня 2014 року прийнято Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності 15 липня 2015 року, у зв`язку з чим Закон №1789-XII втратив чинність, крім частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1, статті 2 у частині підстав звільнення з посади Генерального прокурора України, а також статті 13 щодо функціонування в системі органів прокуратури міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратур, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

Частиною восьмою статті 86 Закону №1697-VII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії.

Відповідно до частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Перехідних положень Закону №1697-VII встановлено, що положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.

Рішенням Конституційного Суду України №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Положення частини двадцятої статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втратило чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абзац 6 пункт 4 Рішення Конституційного Суду України у Справі №1-31/2000 від 14 грудня 2000 року про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).

Отже, правовим наслідком прийняття Конституційним Судом України Рішення №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року, є втрата чинності із 13 грудня 2019 року норм частини 20 статті 86 Закону №1697-VII.

Конституційний Суд України в пункті 3 вказаного рішення по справі №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року установив такий порядок виконання ухваленого Рішення:

- частина 20 статті 86 Закону від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина 20 статті 86 Закону від 14 жовтня 2014 №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

« 20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Таким чином, право на перерахунок пенсії виникає в осіб, яким призначено пенсію як працівникам прокуратури відповідно до Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 13 грудня 2019 року.

Проте, як вбачається з обставин справи, на момент призначення пенсії за віком позивач не працював в органах прокуратури, а здійснював адвокатську діяльність, пенсія йому у відповідності до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» не призначалася і не виплачувалася. На час звернення до відповідача із заявою про перерахунок пенсії згідно умов Закону України «Про прокуратуру» позивач отримував пенсію за віком відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на загальних підставах.

Враховуючи викладене, відповідач не мав правових підстав для проведення перерахунку пенсії позивача у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури на підставі довідки від 28 лютого 2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій. Тому у даних відносинах положення Законів №1789-XII, №1697-VII, а також Рішення Конституційного Суду України №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року не підлягають застосуванню до позивача.

Отже, суд погоджується з висновком відповідача про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про прокуратуру», на підставі Рішення Конституційного Суду України №7-р(II)/2019 від 13 грудня 2019 року та з урахуванням довідки від 28 лютого 2020 року.

Відтак, позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів незаконність оскаржуваних дій. Натомість доводи відповідача свідчать про безпідставність позову.

Керуючись статтями 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 15 червня 2020 року.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне найменування учасників процесу: позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (вулиця Кобилянської Ольги, будинок 1/Площа Центральна, будинок 3, місто Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк