Справа № 280/4499/19
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

11 червня 2020 року м. Дніпросправа № 280/4499/19
(суддя Новікова І.В., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Панченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі №280/4499/19 за позовом Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області - головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охоронною земель у Бердянському, Приазовському, Приморському, Чернігівському районах та м. Бердянську Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Сквірської Яни Євгенівни про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Сільськогосподарський виробничий кооператив «Агрофірма «Україна» 13 вересня 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області (далі відповідач-1), державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області - головного спеціаліста відділу контролю за використанням та охоронною земель у Бердянському, Приазовському, Приморському, Чернігівському районах та м. Бердянську Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Сквірської Яни Євгенівни (далі відповідач-2) в якому, просить визнати протиправними дії відповідача-2 щодо проведення перевірки, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 26.04.2018 №121/0/92-18-ДК/525/АП/09/01/-18.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачами було порушено вимоги чинного законодавства України щодо проведення перевірки, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 26.04.2018 №121/0/92-18-ДК/525/АП/09/01/-18. Зазначає про порушення відповідачами під час вчинення дій по проведенню перевірки вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», оскільки позивача не було повідомлено про перевірку. Крім того, позивач вказує на те, що сам акт перевірки не відповідає встановленим чинним законодавством України приписам, а також взагалі не був вручений СВК «Агрофірма «України».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач-1 в межах наданої компетенції та у відповідності до положень чинного законодавства України проведено захід державного контролю за використанням та охороною земель щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :01:002:0040, :01:002:0041; :01:002:0043; :01:002:0044. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу на те, що оскаржувані дії направлені відповідачем на виконання покладених на нього повноважень у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та жодним чином не створює, не змінює та не припиняє для позивача права й обов`язки у сфері земельних відносин.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що відповідачами порушено вимоги чинного законодавства України та Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» під час вчинення дій по проведенню перевірки, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 26.04.2018 №121/0/92-18-ДК/525/АП/09/01/-18. Зазначає про те, що будь-яка правова позиція судових органів не може змінювати вимоги законодавства, що регулює і конкретизує заходи суб`єкта владних повноважень щодо державного контролю. Також зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції в частині відсутності у спірних відносинах порушеного права позивача у зв`язку з не притягнення його до відповідальності.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу відповідач-1 посилаючись на правильне встановлення судом першої інстанції обставин справи та застосування норм матеріального та процесуального права, просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на нєї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 20.03.2018 на адресу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області надійшов лист прокуратури Запорізької області, в якому Управлінню запропоновано поінформувати прокуратуру області про те, чи були предметом перевірок посадових осіб ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області факти самовільного використання ФГ «Південь» та СВК «Агрофірма «Україна» земельних ділянок комунальної власності з кадастровими номерами: :02:001:0062; :02:001:0063; :02:001:0064; :02:001:0065; :02:001:0066; :02:001:0067; :02:001:0068; :01:002:0040; :01:002:0041; :01:002:0043; :01:002:0044 (а.с.123).

04 квітня 2018 року ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області видано наказ №121-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності», в якому наказано здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельних ділянок, як об`єкта перевірки, які розташовані на території Воскресенівської сільської ради Приазовського району, а саме з кадастровими номерами :02:001:0062; :02:001:0063; :02:001:0064; :02:001:0065; :02:001:0066; :02:001:0067; :02:001:0068; :01:002:0040; :01:002:0041; :01:002:0043; :01:002:0044 (а.с.121-122).

26 квітня 2018 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Запорізькій області - головним спеціалістом відділу контролю за використанням та охоронною земель у Бердянському, Приазовському, Приморському, Чернігівському районах та м. Бердянську Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області Сквірською Яною Євгенівною, за результатами проведеної перевірки з питання дотримання вимог земельного законодавства стосовно земельних ділянок, як об`єктів перевірки, які розташовані на території Воскресенської сільської ради Приазовського району, площею 6,4000 га кожна з кадастровими номерами :01:002:0040, :01:002:0041; :01:002:0043; :01:002:0044, складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки №121/0/92-18-ДК/525/АП/09/01-18 (а.с.124-126).

Правомірність дій відповідача-2 щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства з боку позивача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля (далі Закон №963-IV).

Згідно зі статті 1 Закону №963-IV, охорона земель - система правових, організаційних, економічних, технологічних та інших заходів, спрямованих на раціональне використання земель, запобігання необґрунтованому вилученню земель сільськогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб, захист від шкідливого антропогенного впливу, відтворення і підвищення родючості ґрунтів, підвищення продуктивності земель лісового фонду, забезпечення особливого режиму використання земель природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Статтею 2 Закону №963-IV передбачено, що основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Відповідно до статті 4 Закону №963-IV, об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.

Згідно зі статті 9 Закону №963-IV, державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, серед іншого, проведення перевірок.

Статтею 10 Закону №963-IV, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право, серед іншого: безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, у спірному випадку мала місце перевірка земельних ділянок в порядку передбаченому Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у зв`язку з чим посилання позивача на порушення відповідачами вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», яким визначено правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності є безпідставним, оскільки спеціальним законом у спірних правовідносинах є Закон України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13.03.2019 року (справа №826/11708/17), що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, при цьому, частиною 5 статті 308 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача-2 щодо проведення перевірки, за результатами якої складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 26.04.2018 №121/0/92-18-ДК/525/АП/09/01/-18.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідач-2 є посадовою особою управління Держгеокадастру та під час здійснення державного контролю за використанням та охороною земель з боку позивача виконував вимоги наказу ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області №121-ДК «Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності» від 04 квітня 2018 року пунктом другим якого відповідача-2 зобов`язано здійснити такий захід.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем наказ №121-ДК від 04 квітня 2018 року не оскаржується, а дії відповідача-2, як виконавця цього наказу направленні саме на його виконання, як наслідок, враховуючи те, що наказ був чинним та в судовому порядку не оскаржується в діях відповідача-2 відсутня протиправність щодо проведення перевірки та складення акта за результатами такої перевірки.

У справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду…

Враховуючи те, що позивач у своєму позові ставить питання щодо протиправності дій відповідача-2 щодо проведення перевірки не оскражуючи при цьому наказу про призначення такої перевірки, а також те, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції, оскільки повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, суд апеляційної інстанції зробив висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 справа «Руїз Торіха проти Іспанії» суд наголошує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції і зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Між тим, інші аргументи наведені позивачем в апеляційній скарзі фактично зводяться до загального, а саме до незгоди з проведенням перевірки, за результатами якої складено акт від 26.04.2018 року №121/0/92-18-ДК/525/АП/09/01/-18, проте враховуючи те, що судовим рішенням у цій справі надано необхідне та достатнє обґрунтування щодо відсутності підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог, при цьому суд дослідив усі основні питання віднесені на його розгляд, суд апеляційної інстанції вважає, що всі інші аргументи апеляційної скарги не є доречними і важливими аргументами, оскільки не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення цього позову.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте таких порушень, на думку колегії суддів, судом першої інстанції допущено не було.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання скаржника у додаткових поясненнях одержаних судом 11.06.2020 року на правову позицію Верховного суду викладену у постановах від 10.01.2019 року у справі № 823/922/17 та від 28.02.2019 року у справі №813/3201/17, оскільки висновки у цих постановах зроблені за інших обставин справи відмінних від справи, що розглядається.

При цьому, вимога апеляційної скарги щодо поновлення СВК «Агрофірма «Україна» пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою не може бути задоволена судом апеляційної інстанції, оскільки як вбачається з мотивувальної частини ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 18.09.2019 року, судом першої інстанції це питання розглянуто та зроблено висновок про те, що подана позовна заява відповідає вимогам КАС України, а адміністративний позов подано в межах строку звернення до адміністративного суду (т.1 а.с.2).

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Агрофірма «Україна» залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2019 року у справі №280/4499/19 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 11 червня 2020 року.

Повне судове рішення складено 12 червня 2020 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя О.М. Панченко