Справа № 520/6267/2020
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

12 червня 2020 р. справа №520/6267/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мар`єнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просить суд: скасувати арешти всього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладені 29 вересня 2015 року Відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, номер запису про обтяження 11382361 та 07 червня 2016 року Ізюмським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, номер запису про обтяження 14841300.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з даних відповідних державних реєстрів дізнався, що на його нерухоме майно накладено арешт, який відповідачем, в порушення ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" не був знятий після закінчення виконавчого провадження.

Від представника позивача - Савіна О.С., через канцелярію суду, надійшла заяви з проханням розглянути справу без його участі.

Від представника відповідача - Вергун Ю., через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить розглянути позов

Суд, відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України, вважає можливим розглянути справу без участі представників сторін, в письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

На виконанні в Ізюмському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області перебувало виконавче провадження №48482927 з примусового виконання судового наказу №922/613/15 виданого 07.04.2015 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 58622,78 грн.

20.08.2015 року державним виконавцем Ізюмського міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесена постанова про арешт майна боржника - Салиги О.М. та оголошення заборони на відчуження № 48482927.

14.04.2016 року виконавче провадження №48482927 завершено на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 21.04.1999 року - повернення виконавчого документу стягувачу.

В подальшому, на виконання судового наказу №922/613/15 виданого 07.04.2015 року Господарським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 51430,31 грн. було відкрито виконавче провадження №51289386, згідно постанови державного виконавця Ізюмського міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.06.2016 року.

Постановою державного виконавця Ізюмського міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 06.06.2016 року ВП №51289386 - накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

26.10.2017 року постановою відповідача виконавче провадження ВП №51289386 завершено у зв`язку з поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем, відповідно до цього закону, заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як зазначає представник відповідача, у письмовому відзиві на позов, станом на 05.06.2020 року вищезазначений виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває.

Крім того, представник відповідача зазначив, що матеріали виконавчого провадження №48482927 надати до суду не має можливості, оскільки вони були знищені на підставі Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого 25.12.2008 року наказом МЮУ №2274/5 та акту вилучення виконавчих проваджень для знищення від 25.02.2020 року.

Таким чином, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.8-9) щодо позивача ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 існують наступні актуальні записи:

- дата реєстрації запису 29.09.2015 рік, підстава виникнення обтяження - постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, ВП №48482927, виданий 20.08.2015 року, вид обтяження - арешт нерухомого майна;

- дата реєстрації запису 07.06.2016 року, підстава виникнення обтяження - постанова, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №51289386, виданий 06.06.2016 року, вид обтяження - арешт нерухомого майна.

Позивач не погоджуючись із вказаними обставинами, зазначає, що його права та інтереси були порушені, тому дана обставина стала підставою для звернення до суду.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", в редакції чинній на момент виникнення спірним правовідноси, (надалі - Закон) визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

За змістом ч.1 ст.50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 та 3 ст.50 Закону, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Відповідно до п. 3.6.3 Інструкції про проведення виконавчих дій (затвердженою наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 N 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за N 865/4158), що була чинна на момент арешту майна позивача, за заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження.

Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному Законом Пунктом 4.10 Інструкції N 74/5 визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, указаної у пункті 4.10.2 цієї Інструкції, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна.

Суд зазначає, що наразі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, врегульовані Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Пунктом 20 вказаної Інструкції унормовано, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При цьому, в даному випадку мова йде про ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 № 1404-VIII, яка є чинною на даний час.

Так ч.1 та 2 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що оскільки матеріалами справи підтверджено відсутність у відповідача на виконанні будь-яких виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 - як боржника, суд приходить до висновку, що застосовуючи приписи ч.2 та 3 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-XIV( що був чинним на момент накладення арешту) у поєднанні з ч.1 та ч.2 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження " від 02.06.2016 року № 1404-VIII (що є чинним на даний час) та, беручи до уваги відсутність, на даний час підстав для чинності арешту, накладеного постановами державного виконавця Ізюмського міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.08.2015 року ВП№ 48482927 та від 06.06.2016 року ВП №51289386, які у даному контексті обмежують права позивача, як власника нерухомого майна, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 27.03.2020 року по справі №817/928/17.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача та скасування арештів всього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладені постановами Ізюмського міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.08.2015 року ВП № 48482927 та від 06.06.2016 року ВП №51289386 згідно запису державного реєстратора Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 29 вересня 2015 року №11382361 та згідно відповідного запису від 07 червня 2016 року державного реєстратора Ізюмського міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській № 14841300.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешти всього майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), що були накладені постановами Ізюмського міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20.08.2015 року ВП № 48482927 та від 06.06.2016 року ВП №51289386 згідно запису державного реєстратора Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області від 29 вересня 2015 року №11382361 та згідно відповідного запису від 07 червня 2016 року державного реєстратора Ізюмського міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській № 14841300.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (вул.Покровська, 32, м.Ізюм, Харківська область, 64309, ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мар`єнко Л.М.