Справа № 620/228/19
Суддя: Непочатих В.О.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/228/19

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Непочатих В.О.,

при секретарі Андрушко І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Балишева М.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування вимоги,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області, Державної фіскальної служби України, в якому просив: визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-14988-17, винесену Головним управлінням ДФС у Чернігівській області на суму 20287,78 грн; визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 09.01.2019 № 982/6/99-99-11-05-02-25 по результати розгляду скарги, яким вимогу від 13.11.2018 № Ф-14988-17 залишено без змін, а скаргу позивача від 07.12.2018 без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2020 скасовано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.07.2019 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-14988-17 на суму 20287,78 грн., а справу в цій частині направлено на новий розгляд до Чернігівського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він з 18.07.2005 є адвокатом та з 13.03.2014 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Позивач зазначає, що є особою з інвалідністю, а з квітня 2018 року інвалідність ІІ групи встановлена безстроково. Стверджує, що він є пенсіонером за віком, інвалідом ІІ групи, тому звільнений від сплати єдиного соціального внеску, в зв`язку з чим вважає оскаржувану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що згідно інформаційних баз даних ДФС України (ІТС «Податковий блок») позивач є фізичною особою-підприємцем, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та одночасно є самозайнятою особою - адвокатом. Отже, платник має сплачувати єдиний внесок незалежно від фінансового стану в розмірі не менше мінімального страхового внеску на місяць.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.05.2020, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, замінено відповідача у справі з Головного управління ДФС у Чернігівській області на належного відповідача - Головне управління ДПС у Чернігівській області.

Вислухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 13.03.2014 та з 01.04.2014 перебуває на обліку в Державній податковій інспекції у Ріпкинському районі Чернігівської області як платник єдиного внеску, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та копією витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с. 14, 15).

Згідно копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 виданого 07.11.2003 та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.04.2020 № 39/03-21 ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 87, 194).

Крім того, позивач є інвалідом ІІІ групи з 2008 року, а з квітня 2018 року інвалідом ІІ групи безстроково, а також особою, яка постраждала внаслідок аварії на ЧАЕС І категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 та копіями довідок МСЕК серії МСЕ-ЧНВ № 073442 від 07.10.2008 та серії АВБ № 058477 від 17.04.2018 (а.с. 17, 25, 26).

У зв`язку з несплатою позивачем єдиного соціального внеску, Головним управлінням ДФС у Чернігівській області було сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-14988-17 на суму 20287,78 грн. (а.с. 13).

Позивач оскаржив вказану вимогу до Державної фіскальної служби України, проте рішенням про результати розгляду скарги від 09.01.2019 № 982/6/99-99-11-05-02-25, скаргу позивача від 07.12.2018 залишено без задоволення, а вимогу - без змін (а.с. 9-12).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI).

Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4 Закон № 2464-VI (у редакції, що діяла до 1 січня 2018 року - дати внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій») особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

З 1 січня 2018 року вказану норму закону викладено у новій редакції: «особи, зазначені у пунктах 4 та 5 1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування».

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Статтею 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Таким чином, враховуючи, що позивач є пенсіонером, який отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ», а саме - пенсію за вислугу років, суд приходить до висновку, що позивач не звільняється від сплати єдиного внеску, у відповідності до положень частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Крім того, наявність у позивача статусу інваліда також не звільняє його від обов`язку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно положень пункту 4 частини першої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки, як вбачається з листа Управління соціального захисту населення Ріпкинської районної державної адміністрації Чернігівської області від 15.04.2020 № 03-22/1149 ОСОБА_1 на обліку у відділі адресних соціальних виплат не перебуває та відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію та інвалідам» державну соціальну допомогу особам з інвалідністю не отримує (а.с. 197).

Посилання позивача на довідку Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 30.07.2004 № 9/101/9332, копія міститься в матеріалах справи (а.с. 87), в якій зазначено право позивача на знижку по оплаті комунальних послуг як пенсіонера, звільненого зі служби за віком, суд вважає безпідставними, оскільки за період 2017-2018 роки, за який винесена оскаржувана вимога, позивач отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 22.04.2020 № 39/03-21 (а.с. 194-196).

Також зазначений вище зміст довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області від 30.07.2004 № 9/101/9332 суперечить посвідченню № НОМЕР_3 виданого 07.11.2003, в якому зазначено про те, шо пенсія позивачу призначена за вислугу років. Дане посвідчення є належним доказом, що підтверджує право позивача на пенсію за вислугу років та право на користування пільгами у випадку встановленому законом.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-14988-17, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити повністю.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, буд. 11, м. Чернігів, 14000, ), Державної фіскальної служби України (Львівська площа, буд. 8, м. Київ, 04053, ) в частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.11.2018 № Ф-14988-17 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.06.2020.

Суддя В.О. Непочатих