Справа № 569/6517/20
Суддя: Першко О. О.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 569/6517/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в складі головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в мiстi Рiвному спpаву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ЕАК № 2389340 від 14 квітня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, в якому просить визнати протиправними дії молодшого лейтенанта поліції Головатого В.А. щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2389340 від 14 квітня 2020 року відносно нього за ч.1 ст.126 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилається на те, що Правил дорожнього руху не порушував, а дії інспектора при її винесенні вважає протиправними. Вказує, що був зупинений працівником поліції, який повідомив його про порушення ним правил користування світловими приборами. Не беручи до уваги його пояснення та зауваження, працівник поліції незаконно почав вимагати пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом та реєстраційний документ на транспортний засіб. Вважає, що підстав для складення постанови не було, оскільки він не порушував п. 2.1.б Правил дорожнього руху, а адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 126 КУпАП настає якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення. Відносно нього не виносилась постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ст. 121 КУпАП. Окрім цього, в порушення вимог ч.5 ст. 258 КУпАП не було складено протокол про адміністративне правопорушення, тим самим порушено право на справедливий розгляд справи. В адміністративній справі відсутні будь-які фактичні дані, які б підтверджували факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представник Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується отриманою 21 травня 2020 року розпискою про отримання повістки про виклик до суду. Про причини неявки суд не повідомив. У поданому до суду відзиві, вказав, що інспектор патрульної поліції мав достатньо підстав для перевірки документів на право керування, адже позивач порушив п. 19.9 Правил дорожнього руху та притягувався до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП. Крім того, позивачу було роз`яснено, що за правилами ч. 2 ст. 36 КУпАП стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. Правомірність дій відповідача при винесенні постанови підтверджується відеозаписами долученими до відзиву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 квітня 2020 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Рівненській області Департаменту патрульної поліції була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2389340 відносно позивача.

Як зазначено у оскаржуваній постанові 14 квітня 2020 року о 22 год. 17 хв. позивач, в м. Рівне по вул. Малорівненській, буд. 2, керуючи транспортним засобом «Mercedes Benz 115 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , не мав при собі реєстраційний документ на транспортний засіб, а також порушив правила користування світловими приладами, а саме увімкнув задній протитуманний ліхтар в темну пору доби, чим порушив вимоги п. 2.1.б Правил дорожнього руху - керування водієм транспортним засобом, без реєстраційних документів на транспортний засіб.

Згідно постанови, інспектор, враховуючи, що позивач скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, ч. 2 ст. 122 КУпАП, і з застосуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП постановив застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 19.9. Правил дорожнього руху передбачено, що задній протитуманний ліхтар дозволяється використовувати виключно в умовах недостатньої видимості як у світлу, так і в темну пору доби.

Відповідно до 2.1. б Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст. 36 КУпАП передбачено, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що обов`язковою та водночас достатньою умовою для наявності у співробітника відповідного органу Національної поліції права вимагати у водія пред`явлення документів, передбачених п. 2.1. Правил дорожнього руху, в тому числі реєстраційний документ на транспортний засіб є наявність законних підстав зупинки транспортного засобу.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Судом встановлено, що під час розгляду справи про адміністративні правопорушення позивач свою провину у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП не визнав, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, наданого представником відповідача.

Згідно положень ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З оглянутих судом відеозаписів з № та № video_2020-06-01_12-09-41, судом встановлено, що на останньому зафіксовано, що на транспортному засобі «Mercedes Benz 115 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач, ввімкнено протитуманний ліхтар. З відеозапису № , судом встановлено, що позивач на вимогу поліцейського не пред`явив реєстраційного документа на транспортний засіб. У оскаржуваній постанові вказано, що відеофіксація здійснювалась на пристрій ВК 0190, ВК 0107, відтак дані відеозаписи є належними доказами і вказане підтверджує, що позивачем порушено п. 19.9 та п. 2.1.б Правил дорожнього руху.

Стосовно здійснених рукописним текстом записів в пунктах 7, 8 спірної постанови приєднаної відповідачем до відзиву та відсутністю відповідних записів в постанові наданою позивачем, суд зазначає, що переглянутим відеозаписом підтверджується, що інспектором при оголошенні постанови, в присутності позивача здійснювались рукописні записи в роздруковану постанову, а саме записано п. 19.9 ПДР, ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 36 КУпАП, однак вказані записи не були внесені до її копії. Вказане не спростовує правовірність дій відповідача при винесенні постанови.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, а саме: порушення п. 19.9 та п. 2.1.б Правил дорожнього руху, що свідчить про обґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАК № 2389340 від 14 квітня 2020 року.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Відповідачем обґрунтовано визнано позивача винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст.122 КУпАП, ч.1 ст. 126 КУпАП та з урахуванням вимог ч. 2 ст. 36 КУпАП правомірно накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн., а доводи, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд доходить висновку щодо безпідставності позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З врахуванням зазначеного, оскільки при зверненні з позовною заявою до суду судового збору позивач не сплатив, а в позові відмовлено, з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 420,40 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 72-77, 241-246, 255, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови ЕАК № 2389340 від 14 квітня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору в дохід держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області (відповідно до п. 15. 5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147 VIII від 03 жовтня 2017 року) протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: м. Рівне, вул. С.Бандери, 14-а, .

Повне судове рішення складене 15 червня 2020 року.

Суддя О.О. Першко