Справа № 560/2289/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2289/20
РІШЕННЯ
іменем України

12 червня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просить суд:

визнати протиправною діяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області стосовно встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 80% грошового забезпечення з 01 січня 2018 року при перерахунку пенсії в частині застосування правових норм, які суперечать чинному законодавству;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок пенсії та застосовувати при цьому встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90% грошового забезпечення щомісячно з 01 січня 2018 року;

визнати протиправною діяльність Головного Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області стосовно обмеження граничного розміру пенсії в межах десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність на відповідний період року;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність на відповідний період року;

зобов`язати Головне Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області здійснити виплату утвореної заборгованості з його вини на підставі частини третьої статті 52 Закону № 2262- XII - де визначено, що виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що звернувся 19 березня 2020 року до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області з заявою в якій обґрунтував свої вимоги щодо перерахунку своєї пенсії. В заяві просив, опираючись на чинне законодавство пояснити, на яких правових підставах Пенсійний Фонд України позбавив всіх надбавок, доплат, премій, зменшив граничний розмір пенсії за вислугу років щодо грошового забезпечення з 01 січня 2018 року з 90% до 80%, які отримав при звільненні згідно до законодавства України.

Позивач стверджує, що не отримав конкретних відповідей на свої питання, вважає, що його права порушені, а тому звернувся до суду щодо поновлення своїх прав.

Ухвалою суду від 14 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

01 червня 2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо задоволення адміністративного позову та зазначає, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року по справі № 822/1905/18, яке набрало законної сили згідно ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, головним управлінням 30 листопада 2018 року проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року по 20 березня 2018 року включно, згідно наданої Хмельницьким обласним військовим комісаріатом довідки від 16 березня 2018 року про розмір грошового забезпечення, виходячи із розміру 90% грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

Таким чином, відповідач вказує, що спір щодо перерахунку пенсії за вислугу років з 01 січня 2018 року по 20 березня 2018 року в розмірі 90 % відсутній.

При цьому, як зазначає відповідач у відзиві, 21 березня 2018 року позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності згідно Закону № 2262-ХІІ.

Водночас, відповідно до ст. 21 Закону № 2262-ХІІ, пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Крім того, у відзиві на позов відповідач вказав про необхідність розгляду даної справи з викликом сторін.

Суд зазначає, що частинами п`ятою - шостою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін: 1) у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу; 2) якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Таким чином, зважаючи на те, що дана справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 КАС України, відсутня необхідність призначати розгляд справи у судовому засіданні. Тому, клопотання відповідача до задоволення не підлягає.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області разом із відзивом також подав до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду.

В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначає, що оскільки позивачу проведено перерахунок з квітня 2018 року, а тому позивач знав про розміри виплачуваної йому пенсії при цьому звернувся до суду лише в квітні 2020 року, а отже порушив передбачений ст. 122 КАС України строк на звернення до адміністративного суду.

Вирішуючи вказане клопотання відповідача, суд зазначає, що відмова щодо перерахунку пенсії датована 17 квітня 2020 року, а позивач звернувся з позовною заявою 04 травня 2020 року, тобто в межах строку передбаченого статтею 122 КАС України, а тому вказане клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задоволенню не підлягає.

04 червня 2020 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просить відхилити відзив відповідача, а позовні вимоги задоволити.

Крім цього, позивач зазначив, що на його переконання має право вільно обирати % розміру своєї пенсії - тобто або 90% ( за вислугу років) або 80% ( як інвалід війни другої групи ).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що з 06 червня 2004 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Загальна вислуга років для призначення пенсії складає 36 років. При передачі пенсійної справи з Вінницького обласного військового комісаріату до головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з 01 січня 2007 року розмір пенсії становив 90% відповідних сум грошового забезпечення. В зв`язку із зміною місця проживання пенсіонера, з 01 березня 2013 року виплату пенсії продовжено у головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" відповідачем з 01 січня 2018 року проведено перерахунок пенсії позивача відповідно до вимог статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в розмірі 70 % відповідних сум грошового забезпечення.

21 березня 2018 року позивач звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про переведення на пенсію по інвалідності згідно Закону № 2262-ХІІ.

Так, 21 березня 2018 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності, виходячи із розміру 80 % грошового забезпечення.

На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2018 року по справі № 822/1905/18, яке набрало законної сили згідно ухвали Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року, відповідачем 30 листопада 2018 року проведено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року по 20 березня 2018 року включно, згідно наданої Хмельницьким обласним військовим комісаріатом довідки від 16 березня 2018 року про розмір грошового забезпечення, виходячи із розміру 90% грошового забезпечення, з урахуванням проведених виплат.

У березні 2020 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням 90 %.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 17 квітня 2020 року №1735-1491/М-03/8-2200/20 повідомило, що пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" перерахована позивачу відповідно до покладених зобов`язань, в установленому чинним законодавством порядку. Підстав для проведення перерахунку та виплати пенсії у розмірі 90% відповідних сум грошового забезпечення та з урахуванням іншого розміру грошового забезпечення для обчислення пенсії, ніж визначеного згідно наданої Хмельницьким обласним військовим комісаріатом довідки від 16 березня 2018 року № ХС54592 про розмір грошового забезпечення за відповідною посадою за нормами, чинними на 01 березня 2018 року у головного управління немає.

Вважаючи дії відповідача щодо перерахунку пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, урегульовано Законом України від 09 квітня 1992 №2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (надалі - Закон №2262-ХІІ).

За змістом статті 7 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Статтею 18 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Відповідно до статті 21 Закону №2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в таких розмірах: особам з інвалідністю внаслідок війни II групи - 80 процентів.

Водночас, статтею 23 Закону №2262-ХІІ визначено, що в разі наявності у особи з інвалідністю з числа осіб офіцерського складу, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та військової служби за контрактом, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугу років (пункт "а" статті 12), пенсія по інвалідності може призначатися їм у розмірі пенсії за вислугу років відповідно до вислуги (пункт "а" статті 13).

Згідно з частиною другою статті 13 Закону №2262-ХІІ, у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

08 липня 2011 року прийнято Закон №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набув чинності 01 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри "90" замінено цифрами "80".

27 березня 2014 року прийнято Закон №1166-VII "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", який набрав чинності з 01 квітня 2014 ркоу, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону №2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри "80" замінено цифрами "70". Ці зміни набрали чинності з 01 травня 2014 року.

Поряд з цим, статтею 63 Закону №2262-ХІІ визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій. Зокрема, частиною четвертої цієї статті (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) передбачено, що у разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Спір у цій справі стосується наявності підстав для обчислення пенсії по інвалідності позивачу у розмірі пенсії за вислугу років.

Суд враховує, що можливість обчислення військовослужбовцю пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років прямо передбачена статтею 23 Закону №2262-ХІІ.

Як встановлено у ході судового розгляду, позивач до 01 січня 2018 року набув право на пенсію за вислугу років у розмірі 90% грошового забезпечення.

Дії пенсійного органу щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з 01 січня 2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення визнані неправомірними рішенням суду, що набрало законної сили.

З урахуванням наведеного, суд, виходячи з принципів верховенства права, соціальної справедливості та правової визначеності, враховуючи набуття позивачем права на пенсію за вислугу років у розмірі 90% грошового забезпечення, погоджується з доводами позивача про те, що його пенсія по інвалідності з 21 березня 2018 року має бути перерахована у розмірі пенсії за вислугу років, тобто виходячи з 90% грошового забезпечення.

Доводи відповідача про неможливість обчислення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за вислугу років з огляду на обмеження на момент переведення позивача на пенсію по інвалідності максимального розміру пенсії за вислугу років 70% грошового забезпечення суд відхиляє, як безпідставні, оскільки позивач набув право на пенсію за вислугу років у розмірі 90% грошового забезпечення, і цей розмір не може бути зменшеним.

До того ж, суд враховує, що внаслідок перерахунку чи переведення особи на інший вид пенсійної виплати її розмір у будь-якому випадку не може зменшуватись, а у разі зменшення суми пенсії - її виплата проводиться у попередньому розмірі.

У спірних відносинах у результаті визнання протиправними дій відповідача щодо обмеження пенсії за вислугу років ОСОБА_1 70 % грошового забезпечення та проведення перерахунку його пенсії за вислугу років з 01 січня 2018 року у розмірі 90% грошового забезпечення, виникла ситуація, внаслідок якої позивач до 21 березня 2018 року отримав пенсійні виплати у розмірі більшому, аніж з 21 березня 2018 року - з огляду на переведення на пенсію по інвалідності.

За таких обставин, суд зауважує, що у спірних відносинах відсутні протиправні дії пенсійного органу, адже переведення позивача на пенсію по інвалідності здійснено на підставі його заяви від 21 березня 2018 року.

Разом з цим, з метою захисту порушеного права позивача на отримання пенсійних виплат у належному розмірі, суд визнає за необхідне зобов`язати ГУПФ України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 з 21 березня 2018 року пенсію по інвалідності у розмірі 90 відсотків відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії без обмеження її максимального розміру десятьма прожитковими мінімумами, суд зазначає наступне.

На момент виникнення спірних правовідносин, відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" в редакції Закону № 3668-VІ від 08 липня 2011 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Суд зауважує, що виплата пенсії позивачу з обмеженням граничного розміру пенсії не призвела до зменшення розміру пенсії останнього, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням права останнього на соціальний захист, з огляду на таке.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 червня 2014 року (у справі за заявою Великода проти України) підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 у справі за конституційними поданнями 49 народних депутатів України, 53 народних депутатів України і 56 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2011 рік".

У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним Судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011).

Оскільки розмір пенсії позивача на даний час перевищує передбачений законом тимчасовий максимальний її розмір, такі положення закону у спірний період неконституційними не визнавались і підлягали застосуванню відповідачем під час обчислення пенсії позивачу, а тому пенсія позивача підлягає перерахунку і виплаті з певними обмеженнями, у зв`язку із чим у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача виходячи з розміру 80% грошового забезпечення, певним чином звузивши право особи на майно (грошові кошти), яке їй належить, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 слід задоволити частково.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести перерахунок та виплату з 21 березня 2018 року ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за вислугу років виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Герцена, 10, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350)

Головуючий суддя П.І. Салюк