Справа № 120/1306/20-а
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

02 червня 2020 р. Справа № 120/1306/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Крапівницької Н.Л.,

розглянувши письмово в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Вінницькій області

про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, в якій позивач просить визнати безпідставним та протиправним стягнення Головним управлінням ДПС у Вінницькій області з неї коштів в сумі 4095 грн 30 коп. у рахунок сплати вимоги № Ф-1357-12 від 18 жовтня 2019 року, стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області на її користь безпідставно стягнені кошти в розмірі 4095 грн 30 коп. з одночасним стягненням нарахованої на зазначену суму пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України та стягнути документально підтверджені судові витрати (суму судового збору та витрати на правову допомогу).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що починаючи з 01.02.2007 року, перебуває на обліку в податковому органі як фізична особа-підприємець, що обрала спрощену систему оподаткування (3 група) та є платником єдиного соціального внеску. Всі податки та збори сплачує своєчасно та у визначеному законом розмірі. Водночас, у жовтні 2019 року отримала вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11357-12 від 18.10.2019 року в сумі 4095,30 грн. Як стверджує позивач, таке нарахування є наслідком встановлення останній з 21.08.2018 року податковим органом ознаки незалежної професійної діяльності. Відтак, окрім нарахування єдиного соціального внеску як фізичній особі-підприємцю, позивачу також нараховано єдиний внесок за ІІІ квартал 2018 року в сумі 1638,12 грн та за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн як особі, яка займається незалежною професійною діяльністю. Позивач вважає, що у даному випадку, має місце подвійне нарахування єдиного соціального внеску, а тому, за захистом своїх порушених прав та інтересів звернулась до суду. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року у справі №120/1035/19-а позовні вимоги задоволено, визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Вінницькій області щодо нарахування ОСОБА_1 єдиного соціального внеску за ознакою незалежної професійної діяльності з 21 серпня 2018 року. Крім того, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №120/3470/19-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області № Ф-11357-12 від 18 жовтня 2019 року. Таким чином, на думку позивача, стягнення з неї коштів в розмірі 4095,30 грн в рахунок погашення боргу за вимогою № Ф-11357-12 від 18 жовтня 2019 року є безпідставним, кошти підлягають поверненню.

Ухвалою суду від 25.03.202019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

24.04.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як зазначає відповідач, згідно з реєстраційними даними позивач з 01.02.2017 року зареєстрована фізичною особою-підприємцем, а з 21.08.2018 року їй встановлено ознаку незалежної професійної діяльності. На підставі інформації визначеної в інтегрованій картці платника податку, станом на 31.10.2019 року за позивачем рахувався борг у сумі 4095,30 грн, що виник внаслідок наступних нарахувань:

19.01.2018 р. - 2112 грн 00 коп. (ФОП, за IV квартал 2017 р.);

09.02.2018 р. - 704 грн (самостійно поданий звіт);

19.04.2018 р. - 2457 грн 18 коп. (ФОП, за І квартал 2018 р.);

19.07.2018 р. - 2457 грн 18 коп. (ФОП, за II квартал 2018 р.);

19.10.2018 р. - 2457 грн 18 коп. (ФОП, за III квартал 2018 р.);

19.10.2018 р. - 1638,12 грн 18 коп. (Фіз. особі, за серпень та вересень 2018 р., у зв`язку із встановленням 21.08.2018 ознаки незалежної професійної діяльності - адвокат);

21.01.2019 р. - 2457 грн 18 коп. (ФОП, за IV квартал 2018 р.);

21.01.2019 р. - 2457 грн 18 коп. (Фіз. Особі, за IV квартал 2018 р. у зв`язку із встановленням 21.08.2018 ознаки незалежної професійної діяльності - адвокат);

19.04.2019 р. - 2754 грн 18 коп. (ФОП, за І квартал 2019 р.);

19.07.2019 р. - 2754 грн 18 коп. (ФОП, за II квартал 2019 р.);

21.10.2019 р. - 2754 грн 18 коп. (ФОП, за III квартал 2019 р.).

Відтак, свої дії відповідач вважає правомірними, а тому просить відмовити у позові.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.02.2017 року зареєстрована виконавчим комітетом Вінницької міської ради як фізична особа-підприємець та взята на податковий облік за №56. Позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 3-ої групи зі ставкою 5% (КВЕД: 69.10 "Діяльність у сфері права").

Згідно відомостей, які містяться в інтегрованій картці платника по єдиному внеску (71040000) станом на 31.10.2019 року за позивачем рахується борг у сумі 4095,30 грн, як за особу, яка провадить незалежну професійну діяльність.

18.10.2019 року ГУ ДПС у Вінницькій області винесено відносно ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф-11357-12 у сумі 4095,30 грн.

Не погоджуючись із винесеною вимогою, позивач оскаржила її до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №120/3470/19-а позовні вимоги задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області №Ф-11357-12 від 18 жовтня 2019 року.

У зв`язку з тим, що борг податковими органами так і не було списано чи перераховано, позивач звернулася із письмовою заявою до податкового органу.

Листом №5246/К/02-32-50-05 від 06.03.2020 року відповідач повідомив позивача, що можливість списання боргу відсутня, оскільки рішеннях судів не міститься норм щодо зменшення нарахувань та щодо скасування ознаки незалежної професійної діяльності. Також у відповіді ГУ ДПС у Вінницькій області було зазначено, що згідно даних ІС «Податковий блок» оскаржувана вимога була сплачена платником самостійно відповідно до платіжних доручень від 01.10.2019 року та від 09.01.2020 року.

Вказані дії позивач вважає протиправними, у зв`язку з чим, звернулась до суду з позовом про її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до п. 65.1 ст. 65 14 ПК України взяття на облік фізичних осіб-підприємців у контролюючих органах здійснюється за податковою адресою на підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданих державним реєстратором згідно із Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань".

Разом з тим, згідно з п. 65.2 ст. 65 ПК України облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, що передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, відповідно до пп. 65.4.4 п. 65.4 ст. 65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Отже, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа (фізична особа-підприємець).

Крім того, факт наявності в особи статусу фізичної особи-підприємця автоматично виключає можливість її взяття на облік в податкових органах як особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до положень пунктів 178.1, 178.2 статті 178 ПК України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

З аналізу зазначених положень законодавства слідує, що діяльність адвоката підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Крім того, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 08.07.2010 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;

У силу вимог п. 4, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності

Отже, законодавець розмежовує фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. При цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності Законом № 2464- VI не передбачений.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону № 2464-VI взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014.

Суд зауважує, що оскільки позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець згідно з Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", до неї не можуть застосовуватись положення ч. 3 ст. 5 Закону №2464-VI. Зазначені висновки суду підтверджуються також положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI, відповідно до яких єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пп. 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач - ОСОБА_1 , перебуваючи на податковому обліку, як фізична особа-підприємець, на спрощеній системі оподаткування, повинна перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець 3 групи єдиного податку із зареєстрованим видом діяльності (діяльність у сфері права).

Про безпідставність винесення відповідачем оскаржуваної вимоги від 18.10.2019 року слугують і рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2019 року по справі №120/1035/19-а та від 06.12.2019 року №120/3470/19-а.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що сплачені позивачем суми єдиного внеску за податковою вимогою, яка скасована судом в сумі 4095 грн 30 коп. є помилково сплаченими.

Факт надмірної/помилкової сплати позивачем єдиного внеску обумовлює повернення цих коштів податковим органом у передбаченому законодавством порядку.

Згідно з ч. 13 ст. 9 Закону України № 2464-VI суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.26 Закону України № 2464-VI суми коштів, безпідставно стягнені територіальними органами доходів і зборів з юридичних і фізичних осіб, належать поверненню з рахунків органами доходів і зборів в триденний строк з дня прийняття рішення територіальним органом доходів і зборів або судом про безпідставність їх стягнення.

Порядок зарахування у рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів затверджений наказом Міністерства фінансів України від 16.01.2016 №6 (далі - Порядок № 6).

Згідно з п. 5 цього Порядку повернення коштів здійснюється у випадках: 1) надмірної або помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на відповідний рахунок 3719; 2) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на невідповідний рахунок 3719; 3) помилкової сплати сум єдиного внеску та/або застосованих фінансових санкцій на рахунок з обліку доходів бюджету; 4) помилкової сплати податкових зобов`язань з податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій та пені, передбачених Податковим кодексом України, на рахунок 3719.

Пунктом 6 Порядку №6 встановлено, що повернення коштів здійснюється на підставі заяви платника про таке повернення. У випадку, передбаченому п.п. 3 п. 5 цього Порядку, заява подається до органу доходів і зборів за місцем обліку помилково сплачених коштів у довільній формі із зазначенням суми та напряму повернення. Помилково сплачені суми у випадках, передбачених п.п. 3 та 4 п. 5 цього Порядку, підлягають поверненню з урахуванням положень ст. 43 Податкового кодексу України та п. 12 ст. 9 Закону № 2464-VI.

За положеннями п. 7 Порядку № 6 у разі надходження заяви про повернення коштів підрозділ органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, у строк не більше ніж десять робочих днів з дати реєстрації заяви проводить перевірку наданої платником інформації.

Заява залишається без задоволення у таких випадках: невідповідність заяви формі, визначеній у додатку 1 до цього Порядку; недостовірність викладеної у заяві платника інформації; подання заяви не за місцем обліку надміру та/або помилково сплачених сум єдиного внеску; наявність у платника заборгованості зі сплати єдиного внеску та/або фінансових санкцій.

У разі відмови в задоволенні заяви про повернення коштів платнику єдиного внеску підрозділом органу доходів і зборів, на який покладено функцію адміністрування єдиного внеску, надається повідомлення за підписом посадової особи із зазначенням причин відмови.

Підрозділ органу доходів і зборів, відповідальний за ведення обліку платежів та складання звітності, у строк не більше ніж три робочих дні з дня отримання заяви з відміткою про підтвердження повернення коштів, на підставі даних інформаційної системи готує висновок за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку та два примірники реєстру висновків про повернення надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску за формою згідно з додатком 3 до цього Порядку.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у справі №120/3470/19-а визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Вінницькій області № Ф-11357-12 від 18 жовтня 2019 року, на підставі якої позивачу нараховано заборгованість до ЄСВ.

Таким чином, належним способом захисту порушеного права позивача є покладення обов`язку на податковий орган повернути помилково сплачену суму єдиного внеску позивачу за його заявою відповідно до положень Порядку №6, який розроблено відповідно до ст. 9 та 11 Закону № 2464-VI та який визначає процедуру, зокрема, повернення платникам, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок, надміру та/або помилково сплачених коштів єдиного внеску.

Вказана правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 815/3786/16.

Суд вважає суми, стягнені на підставі вимоги - такими, що підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь позивача, виходячи з такого.

Згідно з абзацом другим частини третьої статті 26 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", суми коштів, безпідставно стягнені територіальними органами доходів і зборів з юридичних і фізичних осіб, підлягають поверненню з рахунків органу доходів і зборів в триденний строк з дня прийняття рішення територіальним органом доходів і зборів або судом про безпідставність їх стягнення з одночасною сплатою нарахованої на ці суми пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

З огляду на вищезазначену правову норму, суд дійшов висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум коштів, безпідставно стягнутих з позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується статтею 139 КАС України, частиною першою якої передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Так, матеріалами справи підтверджено, що при зверненні до суду позивач понесла витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 840,80 грн., про що свідчить банківська квитанція. Відтак, відповідна сума понесених витрат підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивачем заявлена вимога про відшкодування 6000 грн. витрат на понесену правничу допомогу адвоката.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у цій частині, суд керується такими мотивами.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю.

Як свідчать матеріали справи, в підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання професійної правничої допомоги № 8 від 03.02.2020 року, додаток до договору від 03.02.2020 року, акт виконаних робіт, меморіальний ордер №@2PL384871 на суму 6000 грн, квитанцію на суму 6000 грн.

Договором про надання правової допомоги передбачено, що адвокат - Лавренчук А.С. О.С. та Кобзіна А.С., а разом - сторони, уклали даний договір у відповідності до якого клієнт доручає та здійснює оплату послуг адвоката, а адвокат бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта без будь-яких обмежень такого представництва (п.1.1 Договору).

Пунктом 4.1 Договору визначено, що за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату гонорар в розмірі, передбаченому у додатку до даного договору.

У відповідності до додатку до договору про надання правової допомоги адвокатом сторони погодили розмір винагороди (гонорару) в сумі 6000 гривень.

19.05.20209 року позивачем було сплачено 6000 грн. в якості гонорару у відповідності до договору про надання правової допомоги, про що свідчить квитанція.

Згідно акту виконаних робіт від 19.05.2020 року за Договором від 03.02.2020 року, адвокатом в межах здійснення захисту позивача витрачено 6 годин часу на такі послуги (роботи):

- надання консультації по суті справи - 30 хв. (оцінено у 500 грн.);

- підготовка адвокатського запиту - 30 хв. (оцінено у 500 грн.);

- ознайомлення на юридичний аналіз документів - 30 хв. (оцінено у 500 грн.);

- підготовка позовної заяви - 4 год. 15 хв. (оцінено у 4250 грн.);

- складання та подання заяви про долучення доказів - 15 хв. (оцінено у 250 грн.).

Тобто, загальна вартість виконаних адвокатом робіт визначена ним в розмірі 6000 грн.

Так, дійсно, виходячи з положень частин 6 та 7 статті 139 КАС України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу, можливо виключно на підставі клопотання іншої сторони, тобто відповідача, якого наразі в матеріалах справи не має.

Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведений висновок випливає із правової позиції Верховного Суду, відображеної в додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі №826/841/17.

В цьому випадку суд, керуючись принципом справедливості, доходить висновку, що оскільки дана справа є нескладною (типовою), з невеликим обсягом досліджуваних доказів; сума, на яку винесена оскаржувана вимога (4095,30 грн) є меншою ніж заявлена сума понесених витрат на адвоката (6000 грн), а позивач, маючи свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та будучи адвокатом розуміла нескладний характер даного спору, тому понесені нею витрати на правову допомогу адвоката в сумі 6000 грн, на переконання суду не є співмірними з тим обсягом виконаних адвокатом робіт, які були необхідні в межах розгляду даної справи. При цьому суд враховує, що вартість отриманих послуг, що мають місце в подібних справах за ідентичних обставин становить близько 3000 грн.

У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що справедливою вартістю отриманої позивачем правничої допомоги адвоката була би сума в розмірі 3000 грн, яка підлягає відшкодуванню.

Керуючись статтями 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати безпідставним та протиправним стягнення Головним управлінням ДПС у Вінницькій області з ОСОБА_1 коштів в сумі 4095 грн 30 коп. у рахунок сплати вимоги № Ф- 1357-12 від 18 жовтня 2019 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнені кошти в розмірі 4095 грн 30 коп. з одночасним стягненням нарахованої на зазначену суму пені, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн, а також частину понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 3000 (три тисячі) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , т. НОМЕР_2 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Вінницькій області (код за ЄДРПОУ-43142454, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, т. (0432) 66-11-27, e-mail: )

Суддя підпис Крапівницька Н. Л.

Копія вірна з оригіналом Суддя:

Секретар: