Справа № 380/992/20
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/992/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року

17 год. 17 хв. м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П., за участю секретаря судового засідання Олійник Л.В., позивача ОСОБА_1 , представниці позивача Манукян М.А., представника відповідача Тереха І.М. розглянув у відкритому судовому засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (далі відповідач, ГУ НП у Львівській області), у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. № 13488 від 11.03.2020) просить:

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримання виконання судового рішення з 16.09.2017 по 22.10.2017 у розмірі 8 128,90 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за період з 23.10.2017 по 31.10.2017 у розмірі 1 977,30 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2017 по 21.11.2019 у розмірі 208 075,08 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за період з 22.11.2019 по 22.12.2019 у розмірі 9 294,42 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 у справі 813/2565/17 позивача поновлено на роботі згідно з наказом № 800 о/с від 23.10.2017. Таким чином, з 16.09.2017 по 22.10.2017 мала місце затримка виконання рішення суду і не виплачувалось позивачу грошове забезпечення. Крім того вказав, що з дати поновлення - 23.10.2017, та по 31.10.2017 позивачу безпідставно не виплачувалося грошове забезпечення, незважаючи на перебування на службі. Також вважає, що на його користь має бути стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28.12.2017 по 21.11.2019 (з моменту звільнення на підставі постанови суду апеляційної інстанції по дату видачі наказу про поновлення на роботі згідно з постановою суду касаційної інстанції). Окрім цього зазначив, що згідно з наказом № 777 о/с від 16.12.2019 позивача з 23.12.2019 переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції ГУНП. Проте з 22.11.2019 по 22.12.2019 йому не нараховано грошове забезпечення, незважаючи на поновлення на роботі. Таким чином, позивач вважає, що на користь позивача підлягає стягнення грошового забезпечення за час затримки виконання судового рішення за період із 16.09.2017 по 22.10.2017 (з моменту винесення постанови суду першої інстанції до поновлення на роботі згідно такої постанови суду), за період служби з 23.10.2017 по 31.10.2017, за час вимушеного прогулу з 28.12.2019 по 21.11.2019 (з моменту звільнення на підставі постанови суду апеляційної інстанції по дату видачі наказу про поновлення на роботі згідно з постановою суду касаційної інстанції), а також грошове забезпечення за період з 22.11.2019 по 22.12.2020.

Ухвалою суду від 05.02.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.04.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 02.06.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі.

У судовому засіданні представниця позивача позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог (вх. № 13488 від 11.03.2020), просила позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (вх. № 1063ел від 16.03.2020) та клопотанні про закриття провадження у справі (вх. № 4951ел від 01.06.2020). Щодо грошового забезпечення за період з 23.10.2017 по 31.10.2017 зазначив, що таке виплачено позивачу частинами у листопаді 2017 року та січні 2018 року. Щодо виплати грошового забезпечення за час вимушеного прогулу вказав, що станом на день звернення до суду із цією позовною заявою ОСОБА_1 із рапортом до відповідача не звертався, відтак на підставі доповідної записки Головним управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ «По особовому складу» № 111 о/с від 17.04.2020, яким визнано такими, що втратили чинність накази відповідача № 800 о/с від 23.10.2017 про поновлення та № 1019 о/с від 27.12.2017 в частині звільнення позивача, а також зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2017 по 22.12.2019 (з урахуванням раніше виплаченого). На підставі зазначеного наказу відповідачем проведено необхідні розрахунки з позивачем за усі спірні періоди, вказані у позовних вимогах, що підтверджується доданими до клопотання відомістю № 28 та платіжним дорученням № 2367. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Суд всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, заслухав вступне слово представників сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору та встановив таке.

Наказом «Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області» № 2197 від 29.06.2017 на поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції за грубе порушення службової дисципліни, вимог п. 3 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2 розділу II, п.п. 2, 3 розділу IV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених № 1179 від 09.11.2016, а також вимог ч. 1 ст. 122 КУпАП та п. 2 розділу VII Положення про патрульну службу МВС, затвердженого наказом МВС України № 796 від 02.07.2015, що призвело до значного суспільного резонансу.

Наказом «По особовому складу» № 527 о/с від 30.06.2017 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 10).

Вважаючи звільнення зі служби протиправним, позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 у справі 813/2565/17 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області «Про накладення дисциплінарних стягнень працівникам Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області» № 2197 від 29.06.2017 в частині накладення на поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції у Львівській області «По особовому складу» № 527 о/с від 30.06.2017 в частині звільнення зі служби в поліції з 30.06.2017 поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області з 01.07.2017. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.07.2017 по 15.09.2017 в сумі 17 757,12 грн.

Постанову суду в частині поновлення позивача на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 6700,71 грн звернуто до негайного виконання.

Наказом ГУ НП у Львівській області «Про поновлення» № 800 о/с від 23.10.2017 на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 позивача поновлено на посаді з 01.07.2017, нараховано і виплачено на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 6700,71 грн (а.с. 11).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

На підставі вказаної постанови суду апеляційної інстанції відповідачем видано наказ «По особовому складу» № 1019 о/с від 27.12.2017 про звільнення позивача із займаної посади з 27.12.2017 (а.с. 12).

Наказом ГУ НП у Львівській області «Про внесення змін» № 55 о/с від 26.01.2018 змінено дату звільнення позивача зі служби відповідно до наказу № 1019 о/с від 27.12.2017 з 27.12.2017 на 04.01.2018 із виплатою грошової допомоги (а.с. 83).

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.10.2019 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.12.2017 скасовано, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 залишено в силі.

На підставі постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.10.2019 ГУ НП у Львівській області видано наказ «По особовому складу» № 752 о/с від 22.11.2019 про поновлення на посаді позивача з 01.07.2017 (а.с. 13).

Згідно з наказом відповідача «Про особовий склад» № 777 о/с від 16.12.2019 позивача з 23.12.2019 переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції ГУНП (а.с. 14).

Наказом ГУ НП у Львівській області «По особовому складу» № 111 о/с від 17.04.2020 визнано такими, що втратили чинність накази відповідача № 800 о/с від 23.10.2017 про поновлення та № 1019 о/с від 27.12.2017 в частині звільнення позивача, а також зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2017 по 22.12.2019 (з урахуванням раніше виплаченого).

Стверджуючи, що за періоди з 01.07.2017 по 21.11.2019 та з 22.11.2019 по 22.12.2019 відповідачем позивачу сплачено лише 17 757,12 грн за період з 01.07.2017 по 31.08.2017, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення належних йому сум грошового забезпечення за затримку виконання судового рішення, за час вимушеного прогулу та за час служби.

При вирішенні спору суд керувався таким.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень закріплений і в ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Статтею 5 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що держава гарантує працездатним громадянам України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 7 ст. 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог чинного законодавства рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ, розпорядження про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. Обов`язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі настає тільки тоді, коли така затримка була допущена з вини власника або уповноваженого ним органу. При несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно зі ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом норми ст. 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення.

Вказана норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових відносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов`язані із такою затримкою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 34 постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є обов`язком роботодавця, який реалізується шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про таке поновлення.

При цьому чинне законодавство не вимагає від працівника, якого незаконно звільнено із займаної посади, вчинення додатково певних дій щодо спонукання роботодавця на прийняття наказу про поновлення його на посаді. Водночас прийняття наказу про поновлення працівника, незаконно звільненого з роботи, є обов`язком роботодавця в силу обов`язковості судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

Натомість, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 поновлено на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області на підставі рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 у справі № 813/2565/18 відповідним наказом відповідача лише 23.10.2017.

У той же час відповідачем не надано суду жодних належних доказів існування об`єктивних причин, що унеможливлювали виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 у справі № 813/2565/18 негайно.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач виконав зазначене рішення суду несвоєчасно, що є підставою для стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 16.09.2017 по 22.10.2017.

Процедура нарахування середнього заробітку працівника визначається за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» № 988 від 11.11.2015 виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ із специфічними умовами навчання здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Пунктом 9 розділу І Порядку № 260 встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку № 260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин, видно, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Для обчислення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у період 16.09.2017 по 22.10.2017 (з моменту винесення постанови Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017 до поновлення на роботі згідно з цією постанови суду) потрібно враховувати грошове забезпечення позивача, вказане у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017, оскільки позивач поновлений на посаді лише 23.10.2017.

Так, згідно з вищевказаною постановою у травні 2017 року позивачу нараховано 6700,71 грн грошового забезпечення, у червні 2017 року - 6700,71 грн. Загальна кількість календарних днів у травні та червні 2017 року становила 61. Середньоденна заробітна плата становила 219,70 грн.

Отже, за період затримки виконання судового рішення у період із 16.09.2017 по 22.10.2017 (37 днів) позивачу підлягає відшкодування грошове забезпечення у розмірі 8 128,90 (219,70 х 37) гривень.

Щодо стягнення грошового забезпечення за період вимушеного прогулу з 28.12.2017 по 21.11.2019 (з моменту звільнення на підставі постанови суду апеляційної інстанції від 14.12.2017 по дату видачі наказу № 752 о/с від 22.11.2019 про поновлення на роботі згідно з постановою суду касаційної інстанції) суд зазначає таке.

Пунктом 6 розділу ІІІ Порядку № 260 передбачено, що поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Згідно з п. 15 Розділу 1 Порядку № 260 при прийнятті на службу до Національної поліції грошове забезпечення поліцейським нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

Відповідно до п. 6 Розділу 3 Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення.

Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Як встановлено судом, Головним управлінням Національної поліції у Львівській області видано наказ «Про внесення змін» № 55 о/с від 26.01.2018 змінено дату звільнення позивача зі служби відповідно до наказу № 1019 о/с від 27.12.2017 з 27.12.2017 на 04.01.2018 із виплатою грошової допомоги, що підтверджується відповідною довідкою про доходи позивача від 18.02.2020 (а.с. 61). Відтак датою початку періоду вимушеного прогулу ОСОБА_1 є 05.01.2018.

Так, як підтверджено довідками ГУ НП у Львівській області від 18.02.2020 за період служби з 05.01.2018 по 21.11.2019 грошове забезпечення позивачу не нараховувалось та не виплачувалось (а.с. 61-62).

Обчислюючи належну до стягнення за час вимушеного прогулу суму, суд враховує, що згідно з довідками про доходи № 38/75 від 18.02.2019 та № 343/75 від 24.12.2019 грошове забезпечення позивача у листопаді 2017 року становило 8 845,98 грн (30 календарних днів відпрацьовано позивачем), а у грудні 2017 року 8 243,47 грн (31 календарний день відпрацьовано позивачем). За останні два місяці перебування на посаді грошове забезпечення позивача становило 17 089,45 грн (а.с. 34, 60).

Таким чином середньоденне грошове забезпечення позивача становить 280,15 (17 089,45 грн : 61 день) гривень.

Отже, за період вимушеного прогулу у період із 05.01.2018 по 21.11.2019 (686 днів) позивачу підлягає відшкодуванню грошове забезпечення в розмірі 192 182,90 (280,15 грн * 686 днів) гривень.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за періоди з 23.10.2017 по 31.10.2017 та з 22.11.2019 по 22.12.2019 у розмірі 1 977,30 грн та 9 294,42 грн відповідно суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06.04.2016 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за № 669/28799.

Згідно із встановленими обставинами справи наказом ГУ НП у Львівській області № 752 о/с від 22.11.2019 позивача поновлено на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 2 патрульної поліції Пустомитівського відділення поліції Франківського відділу поліції Головного управління поліції у Львівській області з 01.07.2017 на підставі постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.10.2019.

Згідно з наказом відповідача «Про особовий склад» № 777 о/с від 16.12.2019 позивача з 23.12.2019 переміщено на посаду поліцейського сектору реагування патрульної поліції № 4 патрульної поліції Городоцького відділення поліції Яворівського відділу поліції ГУНП.

У ході розгляду справи ГУ НП у Львівській області видано наказ «По особовому складу» № 111 о/с від 17.04.2020, яким визнано такими, що втратили чинність накази відповідача № 800 о/с від 23.10.2017 про поновлення та № 1019 о/с від 27.12.2017 в частині звільнення позивача, а також зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2017 по 22.12.2019 (з урахуванням раніше виплаченого).

Згідно з твердженням представника відповідача з Данчишиним О ОСОБА_2 проведено необхідні розрахунки за усі спірні періоди, вказані у позовних вимогах, що, на його думку, підтверджується доданими до клопотання відомістю № 28 та платіжним дорученням № 2367.

Суд критично оцінює таке посилання представника відповідача, оскільки із доданого до матеріалів справи розрахункового листа за травень 2020 року неможливо встановити ні конкретні періоди, за які здійснено виплату, ні що взято за основу таких обрахунків.

Відтак, вирішуючи питання про спосіб відновлення права позивача, суд вважає, що у цьому випадку заявлений позивачем спосіб, а саме стягнення з відповідача конкретного розміру грошового забезпечення підлягає задоволенню.

Для обчислення грошового забезпечення за період служби з 23.10.2017 по 31.10.2017 (9 днів) потрібно враховувати грошове забезпечення позивача, вказане у рішенні Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2017, яке (як уже обраховано судом) становить 219,70 грн. Відтак за цей період позивачу підлягає відшкодування грошове забезпечення у розмірі 1 977,30 (219,70 х 9) гривень.

Для обчислення грошового забезпечення за період служби з 22.11.2019 по 22.12.2019 (31 день) потрібно враховувати грошове забезпечення позивача за два останні місяці перебування на посаді, що (як уже розраховано судом) становить 280,15 грн. Отже, за цей період позивачу підлягає відшкодування грошове забезпечення у розмірі 8 684,65 (280,15 х 31) гривень.

При вирішенні спору по суті суд також враховує, що до заявленого представником відповідача клопотання про закриття провадження у справі (вх. № 4951ел від 01.06.2020) додано платіжне доручення № 2367 від 21.05.2020 про виплату позивачу грошового забезпечення у розмірі 158 626,16 грн. Оскільки така виплата не оспорювалася позивачем, а відповідачем не наведено чітких розрахунків виплачених сум, суд вважає можливим зарахувати такі у рахунок повного погашення: 1) грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.09.2017 по 22.10.2017 у сумі 8 128,90 грн; 2) грошового забезпечення за період служби з 23.10.2017 по 31.10.2017 у сумі 1 977,30 грн та часткового погашення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 05.01.2018 по 22.11.2019 у сумі 148 519,96 грн.

Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час затримки виконання рішення суду та період з 16.09.2017 по 22.10.2017 та грошового забезпечення за час служби з 23.10.2017 по 31.10.2017 задоволенню не підлягають.

Позовні ж вимоги про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 28.12.2017 по 22.11.2019 (враховуючи зміну відповідачем дати звільнення та виплачених позивачу сум) та за період служби з 22.11.2019 по 22.12.2019 (враховуючи здійснення позивачем неправильного обрахунку такого) підлягають задоволенню частково.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у цій категорії справ в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно із ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції у Львівській області (79007 м. Львів пл. Ген.Григоренка 3; код за ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.01.2018 по 21.11.2019 у сумі 43 662 (сорок три тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 94 коп.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Львівській області області (79007 м. Львів пл. Ген.Григоренка 3; код за ) виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) грошове забезпечення за період з 22.11.2019 по 22.12.2019 у сумі 8 684 (вісім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 65 коп.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України строк на апеляційне оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.06.2020.

Суддя Р.П. Качур