Справа № 260/1584/19
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

05 червня 2020 рокум. Ужгород№ 260/1584/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - Суязова Г.В.;

представник відповідача - не з`явився;

представник третьої особи - не з`явився;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

В ході розгляду справи по суті, зокрема 15.01.2020 року, було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 (а.с. 80-81).

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.08.2014 року, під час виконання бойового завдання, позивач отримав поранення, у зв`язку з чим, 27.01.2015 року під час огляду органами МСЕК позивача було визнано особою з інвалідністю III групи. Після отримання III групи інвалідності позивач тримав виплату одноразової грошової допомоги в сумі 206 700 грн. за перше поранення. Після отримання першої травми та III групи інвалідності позивач продовжував працювати військовослужбовцем. Так, 13.09.2018 року позивач повторно отримав міно-вибухову травму внаслідок обстрілу позицій з ПТРК з боку противника. Відповідно до довідки МСЕК №175 від 26.12.2018 року, після отримання другого поранення позивача було визнано особою з інвалідністю II групи, 70 % працездатності. 18.01.2019 року на підставі зібраних документів, тво командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було скеровано лист на виплату одноразової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності за друге поранення та втрату працездатності в Департамент фінансів Міністерства оборони України. Однак, згідно листа від 01.08.2019 року Департаменту Фінансів Міноборони за № 0290/Б-1215/1068, до якого долучено витяг з протоколу комісії №40 від 29.03.2019 року, позивачеві було відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки він вже отримував одноразову допомогу в 2015 році, а також у зв`язку з тим, що вищу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності. Не погоджуючись з даним протоколом, 20.08.2019 року позивачем було скеровано скаргу (клопотання) до Директора Департаменту фінансів Міноборони - полковника Дяченко С.В., в якій він просив переглянути прийняте рішення і задовольнити прохання на оплату одноразової грошової допомоги. Листом-відповіддю від 02.09.2019 року № 0290/Б-1309/ПВТ/1159 позивачеві було повторно відмовлено у зв`язку із причинами, що зазначені вище. Позивач наголошував, що відповідачем не враховано те, що вищу групу інвалідності позивачеві було встановлено не у зв`язку з першою травмою, отриманою 03.08.2014 року, а у зв`язку з другою травмою, отриманою 13.09.2018 року, а тому, на думку позивача, на нього не розповсюджується дія п.8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975. Враховуючи те, що інвалідність позивачеві була встановлена первинно 03.11.2015 року - III група інвалідності, внаслідок першої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що мала місце 03.08.2014 року, а II групу інвалідності було встановлено 26.12.2018 року, внаслідок другої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що мала місце 13.09.2018 року, а тому позивач вважає, що має право на отримання іншої одноразової грошової допомоги без урахування дворічного строку, оскільки він отримав вищу групу інвалідності не внаслідок першої травми, а тому застосування строків тут неможливе.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що відповідно до повідомлення Міністерства охорони здоров`я від 27.04.2016 року №16.06-16/625-16/10515, надісланого на адресу відповідача, вбачається, що встановлення інвалідності у розумінні пп. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та п. 3 Порядку, затвердженого ПКМУ від 25.12.2013 року №975, вважається дата проходження первинного огляду МСЕК. Законодавством не встановлено інших обставин за яких право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги здійснюється понад двох річний термін. Таким чином, оскільки вищу групу інвалідності позивачеві було встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, представник відповідача, згідно відзиву на позов, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак 02.06.2020 року до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак 17.02.2020 року до суду надійшло клопотання представника третьої особи про розгляд справи за його відсутності.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач 03.08.2014 року отримав поранення, у зв`язку з чим, під час огляду органами МСЕК, 27.01.2015 року позивачеві було встановлено 40 % втрати працездатності, а 03.11.2015 року під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0578084 від 03.11.2015) (а.с. 14, 18, 19).

Як встановлено в ході розгляду справи по суті та не заперечувалося сторонами, у зв`язку з встановленням позивачеві 40% втрати працездатності та отриманням ІІІ групу інвалідності позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206 700 грн.

Позивач продовжував проходи військову службу у Збройних силах України.

13.09.2018 року позивач отримав другу травму внаслідок обстрілу позицій з ПТРК з боку противника (а.с. 21).

26.12.2018 року під час повторного огляду органами МСЕК, на підставі акту огляду №41, позивачеві встановлено ІІ групу інвалідності, зі ступенем втрати працездатності 70 % (а.с. 25).

18.01.2019 року, на підставі зібраних позивачем документів, тво командиром військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 було подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати позивачеві одноразової допомоги, у зв`язку з отриманням інвалідності ІІ групи та зазначено, що командир вважає, що позивач має право на отримання грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності (а.с. 30).

01.08.2019 року Департаменту Фінансів Міноборони України згідно листа за № 0290/Б- 1215/1068, повідомив позивача, що йому було відмовлено у призначенні одноразової допомоги (а.с. 33).

Так, згідно Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 29.03.2019 року №40 зазначено, що розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , якому 27.01.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 40% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 03.08.2014 (довідка МСЕК серія 10 ААА № 018510 від 27.01.2015) та 03.11.2015 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0578084 від 03.11.2015), а 26.12.2018 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0935417 від 26.12.2018). Ураховуючи, що між первинною втратою працездатності, яка визначалася у відсотках та втратою працездатності у вигляді встановлення II групи інвалідності пройшов термін понад 2 роки, немає підстав для призначення одноразової грошової допомоги (а.с. 34).

Не погоджуючись з висновками зазначеними у протоколі від 29.03.2019 року №40, позивач 20.08.2019 року надіслав скаргу (клопотання) до Директора Департаменту фінансів Міноборони - полковника Дяченко С.В., згідно якої просив переглянути прийняте рішення і задовольнити його прохання щодо виплати одноразової грошової допомоги (а.с. 35-36)

Однак, листом від 02.09.2019 року № 0290/Б-1309/ПВТ/1159 за підписом заступника директора Департаменту - полковника Галімського С. позивачеві було відмовлено виплаті одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що ІІІ групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини позивачеві було встановлено 03.11.2015 року, а ІІ групу інвалідності внаслідок травми пов`язаної із захистом Батьківщини позивачеві встановлено 26.12.2018 року, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с. 37).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Згідно ч. 4 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Сторонами не заперечується те, що позивачеві було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 206 700 грн., у зв`язку з встановленням 40% втрати працездатності та отриманням ІІІ групи інвалідності. Вказана сума позивачем не оскаржується.

В подальшому позивачеві було встановлено інвалідність вищої групи, а саме: ІІ групу інвалідності.

Як вбачається з позовної заяви, предметом спору по даній справі є вимога нарахувати та виплатити позивачеві одноразову грошову допомогу, як особі з інвалідністю II групи.

Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Згідно п. 11 Порядку №975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що нормами Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Так, положення статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

При цьому, статя 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 даного Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Разом з тим суд констатує, що на момент первинного встановлення органами МСЕК позивачеві 40 % втрати працездатності - 27.01.2015 року та визнання позивача особою з інвалідністю ІІІ групи - 03.11.2015 року, Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядок №975 не містили норми, які б встановлювали строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду органами МСЕК.

Однак, в подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пункт 4 статті 16-3 доповнено абзац другий такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Відповідно до матеріалів справи, позивачеві 27.01.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 40% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 03.08.2014 (довідка МСЕК серія 10 ААА № 018510 від 27.01.2015), 03.11.2015 під час огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0578084 від 03.11.2015), а 26.12.2018 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія АВ № 0935417 від 26.12.2018).

Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Так, 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яким доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.

Стаття 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у редакції до 01 січня 2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду згідно постанови від 03.04.2020 року у справі №640/1596/19 зазначено: "В силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", яка набрала чинності 01 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 02 квітня 2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк".

З огляду на системний аналіз вище викладених правових норм, а також враховуючи висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.04.2020 року у справі №640/1596/19, суд приходить висновку, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Оскільки, на момент встановлення органами МСЕК позивачеві 40% втрати працездатності та визнання позивача особою з інвалідністю ІІІ групи, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже позивач має право на отримання одноразової допомоги, у зв`язку з отриманням вищої групи інвалідності без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18.

Таким чином, відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання призначити та виплатити йому саме 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, суд констатує наступне.

Так, згідно вимог п. "б" ч. 1 ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.

Як підтверджується наявними матеріалами справи та встановлено судом в ході розгляду справи по суті, в даному випадку йдеться не про первинне встановлення інвалідності, що дає право на виплату окремого виду допомоги - допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності, а йдеться про виплату такої допомоги у зв`язку зі зміною позивачеві групи інвалідності з ІІІ групи на ІІ групу.

Провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" та статей 16, 16-3 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Міністерства оборони України (пр-т. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ 168, 03168), де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби Міністерства оборони України, викладене у пункті 11 протоколу № 40 від 29 березня 2019 року щодо відмови позивачу в призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу на підставі абзацу другого частини першої пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, у розмірі - 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається у відповідності до вимог п. 15.5 ч. 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 15.06.2020 року.