Справа № 400/4721/19
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2020-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/4721/19
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Державної податкової служби України та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабуд-Н» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабуд-Н» до Державної податкової служби України, третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Чисто Клінінг», про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ТОВ «Мегабуд-Н» (надалі позивач) звернулось до суду з позовом до Державної податкової служби України (надалі відповідач, ДПС), в якому просила:

- скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації від 26.11.2019р. №1338213/41528079.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що позивачем подано всі наявні документи та вчинено всі залежні від нього заходи, необхідні для реєстрації податкової накладної по взаємовідносинам із ТОВ «Чисто Клінінг», однак відповідач без обґрунтування підстав, відмовив йому у реєстрації податкової накладної.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року позовні вимоги задоволено повністю.

Дану справу було розглянуто судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ДПС подало апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог в тому числі щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Також з апеляційною скаргою на вказане рішення звернулось і ТОВ «Мегабуд-Н», в якій вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу в сумі 5500,00 грн., та прийняти в цій частині нову постанову, якою стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 5500,00 грн..

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Мегабуд-Н» зареєстроване в якості юридичної особи, про що 17.08.2017 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зроблено запис №0008734. Основними видами діяльності товариства є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин, оптова торгівля фруктами й овочами, оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, оптова торгівля сільськогосподарськими машинами й устаткуванням, оптова торгівля іншими машинами й устаткуванням, оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, оптова торгівля металами та металевими рудами, оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього, неспеціалізована оптова торгівля, тощо.

Відповідно до договору купівлі-продажу №01-10-2019 від 01.10.2019 року ТОВ «Мегабуд-Н» в жовтні 2019 року поставило на адресу ТОВ «Чисто Клінінг» товар (валики, батарейки, пензель, гумка жувальна, пакет) на суму 223,67 грн..

17.10.2019 року ТОВ «Мегабуд-Н» виписало податкову накладну №46 по взаємовідносинам з ТОВ «Чисто Клінінг» на загальну суму 223,67 грн., з них ПДВ 37,28 грн..

01.11.2019 року ТОВ «Мегабуд-Н» засобами електронного зв`язку подало податкову накладну №46 для реєстрації в Єдиному реєстрів податкових накладних.

01.11.2019 року рішенням Комісії відповідача, податкову накладну №46 було прийнято, але її реєстрація була зупинена, відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України, оскільки вказана податкова накладна відповідає вимогам пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податків. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.

15.11.2019 року ТОВ «Мегабуд-Н» за №46-10 надіслані на адресу відповідача пояснення с копіями документів до господарських операцій, по якій виписана податкова накладна №46 від 17.10.2019 року (копія видаткової накладної №117 від 17.10.2019 року, копія рахунку на оплату №121 від 17.10.2019 року, копія платіжного доручення №4 від 11.11.2019 року, копія товарного чеку №Кнк/МУ-0087393 від 02.02.2019 року, копія фіскального чеку №17050 від 02.02.2019 року, копія Звіту про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт №23 від 02.02.2019 року, копія видаткового касового ордеру №38 від 02.02.2019 року, копія договору від 01.10.2019 року, копія довіреності №3 від 17.10.2019 року, копія штатного розкладу на 01.11.2019 року, копія звіту 20 ОПП з квитанцією, копія договору №01-04-19 від 01.04.2019 року, копія витягу з ЄДР).

26.11.2019 року Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, було прийнято рішення №1338213/41528079 про відмову в реєстрації податкової накладної №46 від 17.10.2019 року.

Підставою для прийняття такого рішення стало ненадання платником податків копій документів: первинних документів щодо постачання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зупиняючи реєстрацію податкової накладної, податковий орган не зазначив даних про розрахунковий показник критерію ризиковості платника податку та не зазначив конкретного переліку документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної. При цьому позивач виконав свій обов`язок щодо надіслання до податкового органу первинних документів на підтвердження факту господарських операцій та пояснень по суті цих операцій.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п.201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Відповідно до п.2 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою КМУ від 29.12.2010 року №1246 (надалі - Порядок №1246), податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Відповідно до п.12 Порядку №1246, після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, у тому числі, щодо наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування.

01.01.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», яким п.201.16 ст.201 ПК України був викладений в новій редакції, за якою реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Так, на виконання вказаної норми Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова №117 від 21.02.2018 року «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладених», якою був затверджений, окрім іншого Порядок зупинення реєстрації податкової накладеної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних (надалі - Порядок №117).

Відповідно до п.5, п.6 Порядку №117, податкова накладна/розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку.

У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація такої податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.

Згідно з п.10 Порядку №117 ДФС оприлюднює на своєму офіційному веб-сайті погоджені критерії ризиковості платника податку, критерії ризиковості здійснення операцій, перелік показників, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку.

Як вбачається зі змісту квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної, підставою для зупинення є її відповідність вимогам пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку. При цьому, якому з семи критеріїв, передбачених пп.1.6 п.1, відповідає подана позивачем податкова накладна, в квитанції не зазначено.

Пунктом 13 Порядку №117 передбачено, що в квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються:

1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування;

2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена;

3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку;

4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.

Відповідно до п.14 Порядку №117 перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.

Відповідно до п.21 Порядку №117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

- ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено;

- ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку;

- надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.

Відповідно до матеріалів справи, копія квитанції від 01.11.2019 року про зупинення реєстрації податкової накладної від 17.10.2019 року №46 не містить конкретного критерію (одного з пп.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податку) та вичерпного переліку документів для підтвердження реальності господарської операції. Натомість позивач надав ГУ ДПС у Миколаївській області усі наявні в нього первинні документи по операціям із постачання товару.

Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пп.1.6 п.1 Критеріїв оцінки, без наведення відповідного критерію, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд. Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 04.12.2018 року по справі №821/1173/17.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що наданими, як відповідачу, так і до суду, копіями документів підтверджується проведення господарської операції між позивачем та ТОВ «Чисто Клінінг», за результатами якої складена податкова накладна від 17.10.2019 року №46.

У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної контролюючим органом не визначений конкретний перелік документів, яких, на думку податкового органу, невистачає для проведення реєстрації податкової накладної, та не наведено обставини, які стали підставою для віднесення платника податків до ризикових.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що вимоги відповідача, зазначені у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної, не були вичерпними, не були направлені на одержання від платника конкретних матеріалів та на встановлення дійсних показників накладної.

Враховуючи, що контролюючий орган належним чином не дослідив подані позивачем матеріали для підтвердження кількісних і вартісних показників податкової накладної, а висновки в оскаржуваному рішенні не містять належних обґрунтувань неможливості провести реєстрацію податкової накладної, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням правильної оцінки обставин справи та застосуванням норм матеріального права дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо розподілу судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору, такий розподіл відповідає ч.1 ст.139 КАС України та не оскаржується апелянтом.

Щодо вимог викладених в апеляційній скарзі ТОВ «Мегабуд-Н» про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні витрат на правову допомогу в сумі 5500,00 грн. та прийняття в цій частині нової постанови, якою стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 5500,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин 7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадії розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі №814/698/160, від 18.10.2018 року у справі №813/4989/17.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Таким чином, з вищевикладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Підставою для визначення розміру компенсації витрат на правничу допомогу у адміністративних справах є документальне підтвердження участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Верховний Суд у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Представником позивача надані докази понесення позивачем судових витрат на правову допомогу в сумі 5500,00 грн.: договір-доручення №ПН-10 про надання правової допомоги від 10.12.2019 року, що був укладений між Товариством і Адвокатським бюро «Сергія Бєліка»; протокол №1 узгодження договірної ціни від 10.12.2019 року, ордера на надання правничої правової допомоги від 09.12.2019 року №1006536 та №1006536; рахунок-фактура №ПН-46/10 від 17.12.2019 року, Акт приймання-передачі від 17.12.2019 року, звіт про надані правові послуги №46-10/1 від 17.12.2019 року, платіжне доручення №155 від 20.12.2019 року на суму 5500,00 грн..

Відповідач у відзиві просив відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що в провадженні Миколаївського окружного адміністративного суду перебуває значна кількість аналогічних справ. З урахуванням того, що в кожній справі заявлено клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу у сумі 7-11 тис. грн., їх загальна сума становить понад 770000 грн. При цьому, суть спору в цих справах є ідентичною (відмова у реєстрації податкової накладної), а позовні заяви відрізняються лише реквізитами рішень Комісії контролюючого органу. Однак, час, витрачений адвокатом на підготовку однакових позовів, не зазначений у жодному документі (договорі, рахунку-фактурі, акті приймання-передачі тощо), тому просить суд відмовити у задоволенні клопотання про відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрат на професійну правничу допомогу.

Досліджуючи надані представником позивача документи, судом встановлено, що Договором передбачено надання правової допомоги щодо підготовлення та передачі до адміністративного суду позовної заяви про скасування рішень Комісії ДПС України про відмову в реєстрації податкових накладних в ЄРПН, та реєстрації податкових накладних Клієнта.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи та надані адвокатом послуги, час, витраченим адвокатом на надання таких послуг, обсяги наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони, суд зазначає наступне.

В проваджені Миколаївського окружного адміністративного суду знаходиться значна кількість аналогічних справ, представником в яких є Адвокатське бюро «Сергія Бєліка», суть спору у цих справах є ідентичною (відмова в реєстрації податкових накладних, зобов`язання вчинити дії), а позовні заяви відрізняються лише реквізитами позивача, номером податкової накладної, що направлялась на адресу контролюючого органу та номером рішення комісії. В ухвалі суду про відкриття провадження зазначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, тому дана категорія справ відноситься до справ незначної складності.

В даному випадку, предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними.

Крім того, встановлено, що позивач просить скасувати рішення про відмову у реєстрації податкової накладної №46 на загальну суму 223,67 грн., з яких ПДВ 37,28 грн., та заявляє про понесені витрати на правову допомогу у сумі 5500,00 грн..

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що розмір витрат на професійну правничу допомогу повинен бути пропорційним до предмету спору та співмірним до тих витрат, які поніс позивач, в зв`язку з прийняттям відповідачем протиправного рішення.

В цьому випадку сума ймовірних витрат позивача, пов`язаних з прийняттям відповідачем рішення про відмову в реєстрації податкової накладної №46 від 17.10.2019 року на суму 223,67 грн., не може бути співмірною та пропорційною сумі витрат на правову допомогу 5500,00 грн..

Таким чином, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи та не пропорційними до предмету позову.

Крім цього, колегією суддів з наданих представником позивача доказів понесення позивачем судових витрат на правову допомогу встановлено, що між Товариством і Адвокатським бюро «Сергія Бєліка» був укладений договір-доручення від 10.12.2019 року №ПН-10 про надання правової допомоги, але Ордера на надання правничої правової допомоги від від 09.12.2019 року №1006536 та №1006536 видані на підставі договору від 20.11.2019 року №ПН-9, тобто раніше укладення самого договору про надання правової допомоги та за іншим номером договору.

Також колегія суддів зауважує, що з вищенаведених документів неможливо встановити пов`язаність правових витрат з розглядом саме цієї справи та їх обґрунтованість.

Таким чином, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в стягненні з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 5500,00 грн., а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Державної податкової служби України та товариства з обмеженою відповідальністю «Мегабуд-Н» залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.