Справа № 260/1874/20
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2020-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2020 року м. Ужгород№ 260/1874/20
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі судді Калинич Я.М., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 35-Б), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача акціонерне товариство «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни про визнання постанови приватного виконавця Юхименко Ольга Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №60224005 протиправною та скасувати її.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2019 року №60224005 з огляду на відсутність підстав для прийняття до виконання виконавчого напису нотаріуса та відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі м. Києва, адже боржник зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує на те, що картковий рахунок не може вважатися майном в розумінні чинного законодавства. Відтак, на переконання позивача, відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем Юхименко О.Л. суперечить приписам частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 травня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою суду від 03 червня 2020 року витребувано від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольгу Леонідівну належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження № 60224005.

03 червня 2020 року до суду від відповідача надійшли матеріали виконавчого провадження № 60224005.

Відповідач позов не визнав, у наданому до суду відзиві просив у задоволенні позовних вимог відмовити. При цьому посилався на правомірність спірної постанови. Зазначив, що у заяві про примусове виконання виконавчого документа стягувачем зазначено місце знаходження майна боржника (грошових коштів) у межах виконавчого округу м. Києва, а саме - карткового рахунка № НОМЕР_2 , відкритого ОСОБА_1 у АТ «Альфа-Банк», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100. На переконання відповідача, приватний виконавець має право приймати виконавчі документи за місцезнаходженням майна боржника, яким у цьому випадку є картковий рахунок.

03 червня 2020 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначила, що за відсутності документальних доказів фактичного проживання на момент відкриття виконавчого провадження №60224005 боржника за вказаною адресою у м. Києві, прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа та відкриття такого виконавчого провадження є необгрунтованим.

Треті особи письмових пояснень на позов та відзив до суду не надали.

Відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, однак позивач в позовній заяві клопотала про розгляд справи без її участі. Відповідач та Акціонерне товариство «Альфа-Банк» про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Згідно з частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Враховуючи положення пункту 10 частини першої статті 4, частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішив розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. 28.08.19 видано виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Пацканьово, місце роботи: Закарпатський ОЦЗ, РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_3 , заборгованості за кредитним договором від 25.07.2018 року №500810699, укладеним ним з АТ «Альфа-Банк» у розмірі 11283,49 грн. та 650,00 грн. за вчинення виконавчого напису.

АТ «Альфа-Банк» подано приватному виконавцю Юхименко О.Л. заяву про примусове виконання зазначеного виконавчого напису. При цьому до заяви додано довідку про наявність у боржника рахунку № НОМЕР_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 100.

04.10.2019 року приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження №60224005.

Не погодившись з постановою про відкриття виконавчого провадження від 04.10.2019 року, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 1 Закону України від 2.06.16 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 названого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України від 02.06.16 №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (надалі - Закон №1403-VIII) у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною першою статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

А відповідно до частини другої цієї статті, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Місце виконання рішення згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.12 за №512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону №1404-VIII.

Частиною другою статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що ними визначені вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною третьою статті 25 Закону №1403-VIII право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

При цьому, в силу положень частини другої статті 24 Закону №1404-VIII, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджується відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечувалось учасниками справи, що ОСОБА_1 зареєстрована та фактично проживає у с. Пацканьово, Ужгородського району, Закарпатської області, а приватний виконавець Юхименко О.Л. має право на ведення незалежної професійної діяльності у виконавчому окрузі м. Києва.

У виконавчому написі нотаріуса від 28.08.2019 №19780 зазначено адресу реєстрації боржника АДРЕСА_3 .

Приймаючи зазначений виконавчий документ до виконання відповідач виходив з того, що разом із заявою про примусове виконання стягувачем надано лист, яким повідомлено про наявність у боржника рахунку № НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Альфа-Банк», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100.

На цій підставі приватний виконавець Юхименко О.Л. дійшла висновку про знаходження на території м. Києва майна боржника - карткового рахунку № НОМЕР_2 та, як наслідок, наявність підстав для відкриття виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку повідомленим сторонами обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі статтею 179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За приписами пункту 3.1 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).

Пунктами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного Закону визначено, що банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам).

Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.

Згідно з пунктами 7.1, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.

Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками.

Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.

Системно проаналізувавши наведені вище положення чинного на момент виникнення спірних відносин законодавства, суд дійшов висновку, що майном у розумінні статті 190 Цивільного кодексу України є грошові кошти (у т.ч., у формі записів на рахунках у банках).

Зі змісту заяви АТ «Альфа-Банк» про примусове виконання рішення, поданої приватному виконавцю ОСОБА_2 , встановлено, що стягувач просив приватного виконавця відкрити виконавче провадження саме за місцем знаходження майна боржника - грошових коштів. Однак, довідкою без дати та номера, що була додана до вказаної заяви, стягувач повідомляв приватного виконавця виключно про наявність рахунку № НОМЕР_2 відкритого на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Альфа-Банк».

При цьому ні заява стягувача про відкриття виконавчого провадження, ні довідка АТ «Альфа-Банк» не містили відомостей та жодним чином не підтверджували фактичну наявність грошових коштів на згаданому рахунку боржника. Відсутні такі відомості і у матеріалах виконавчого провадження, наданих відповідачем на вимогу суду.

Наведене є підставою для висновку, що на момент відкриття виконавчого провадження №60224005 приватний виконавець Юхименко О.Л. не володіла достовірною інформацією про наявність на рахунку ОСОБА_1 у АТ «Альфа-Банк» грошових коштів.

Наявність карткового рахунку в банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві, не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника, зокрема, його грошових коштів, оскільки матеріалами виконавчого провадження не підтверджено наявність на вказаному картковому рахунку грошових коштів, належних ОСОБА_1 .

Наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи інших цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може вважатися майном громадянина, адже тільки матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення.

За відсутності документальних доказів наявності на момент відкриття виконавчого провадження №60224005 на рахунку № НОМЕР_2 грошових коштів, належних боржнику, суд вважає необґрунтованим прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження.

Посилання відповідача на правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 10.09.18 у справі №905/3542/15, суд визнає безпідставними, оскільки спірні відносини не є релевантними. Так, відповідні висновки Верховного Суду, на які посилається відповідач у відзиві на позов, обумовлені наявністю грошових коштів на банківських рахунках боржника, тоді як в цій справі сторонами не доведено, що на рахунку № НОМЕР_2 обліковувались грошові кошти, належні боржникові, і приватний виконавець був обізнаний з наявністю таких коштів на момент відкриття виконавчого провадження.

Так само, лист Міністерства юстиції України на який посилається відповідач, не має сили нормативного акта, отже, не може регулювати спірні відносини. До того ж, у згаданому листі надано оцінку правомірності відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження за умови знаходження грошових коштів на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у ході судового розгляду справи не надав належних та допустимих доказів, що у своїй сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження №60224005 у межах виконавчого округу м. Києва.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Юхименко О.Л. від 04.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження №60224005.

З приводу вимоги позивача щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частиною третьою статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Аналіз наведеної норми права вказує, що нею визначено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи. Докладніше кожна з категорій цих витрат конкретизована у статтях 134, 135, 137, 138 КАС України, зокрема:

1. витрати на професійну правничу допомогу (стаття 134 КАС України);

2. витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду (стаття 135 КАС України);

3. витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз (стаття 137 КАС України);

4. витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, підготовкою справи до розгляду (стаття 138 КАС України).

Крім того, слід наголосити, що встановлення законом вичерпного переліку судових витрат означає, що на присудження судом саме цих витрат у разі настання відповідних обставин (задоволення позову, залишення його без розгляду, чи закриття провадження у справі), а не будь-яких інших може розраховувати особа, що звернулася до суду з позовом.

У позовній заяві позивач зазначає, що сума понесених ним витрат по підготовці до розгляду справи становить 5000,00 грн. При цьому, як слідує зі змісту позовної заяви вказані витрати позивач відносить до категорії витрат, передбачених пунктом п`ятим частини третьої статті 132 КАС України «витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи».

Відповідно до частини першої статті 138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано суду:

- копію договору про надання юридичних послуг №14/05 від 14 травня 2020 року, укладеного між спеціалістом в галузі права фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Виконавець), що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та ОСОБА_1 (Замовник).

Відповідно до підпункту 1.1 даного Договору в порядку та на умовах визначених цим Договором Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з підготовки процесуальних документів до Закарпатського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Юхименко О.Л. про відкриття виконавчого провадження №60224005.

Підпунктом 1.2 цього ж Договору передбачено, що на підтвердження факту надання Виконавцем Замовнику послуг відповідно до умов цього Договору складається акт.

Відповідно до підпункту 2.1 договору про надання юридичних послуг №14/05 від 14 травня 2020 року послуги надаються Виконавцем Замовнику шляхом: усного та письмового консультування; складання проектів необхідних процесуальних документів, претензій, клопотань, та позовних заяв; надання послуг щодо захисту інтересів Замовника в органах судової влади (представництва Замовника в загальних та господарських судах України).

Згідно із підпунктом 5.1 зазначеного Договору Замовник здійснює оплату за цим Договором в безготівковій формі дорученням на поточний рахунок Виконавця або іншим визначеним сторонами способом в тому числі шляхом здійснення готівкового платежу;

- копію акту приймання-передачі надання послуг № 1 від 15 травня 2020 року до Договору про надання юридичних послуг № 14/05 від 14 травня 2020 року відповідно до якого спеціаліст в галузі права фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (Виконавець), що діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з однієї сторони та ОСОБА_1 (Замовник) з іншої сторони склали цей акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання юридичних послуг № 14/05 про наступне:

1. Виконавець надав, а Замовник прийняв юридичні послуги щодо юридичної консультації, підготовлення та передачі до суду процесуальних документів щодо визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Юхименко О ОСОБА_4 про відкриття виконавчого провадження № 60224005.

2. Вартість послуг Виконавця за цим Актом складає 5000,00 (п`ять тисяч) грн. Розрахунок вартості: проведення усної консультації - 2 години (1000,00 грн.); аналіз документів справи - 2 години (1000,00 грн.); підготовка позовної заяви про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця Юхименко О.Л ОСОБА_5 про відкриття виконавчого провадження № 60224005 - 6 годин (3000,00 грн.);

- копію прибуткового касового ордера № 57 від 15 травня 2020 року відповідно до якого фізична особа-підприємець ОСОБА_3 прийняв від ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 5000,00 грн. на підставі договору про надання юридичних послуг № 14/05;

- копію диплома спеціаліста серії НОМЕР_4 від 30 червня 2003 року відповідно до якого ОСОБА_3 закінчив у 2003 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

Враховуючи, що понесені витрати у розмірі 5000,00 грн. позивач відносить до категорії витрат, передбачених пунктом п`ятим частини третьої статті 132 КАС України, а саме «витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи», суд проаналізував подані позивачем документи на підтвердження таких витрат в контексті норм Кодексу адміністративного судочинства України, яким врегульовані питання щодо компенсації стороні витрат, пов`язаних із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи та дійшов висновку, що фактично позивачем заявлено вимогу про компенсацію витрат на правничу допомогу. За таких обставин, на думку суду, до вказаних правовідносин слід застосовувати відповідні норми Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовані питання саме компенсації стороні витрат на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз вищенаведених норм вказує, що Кодексом адміністративного судочинства не передбачено компенсацію витрат на професійну правничу допомогу спеціаліста (фахівця) у галузі права, а тому такі витрати не відшкодовуються.

Як вже встановлено судом позивач уклав договір про надання юридичних послуг № 14/05 від 14 травня 2020 року зі спеціалістом в галузі права фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , який діє на підставі Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також долучив до матеріалів справи копію диплома спеціаліста серії НОМЕР_4 від 30 червня 2003 року відповідно до якого ОСОБА_3 закінчив у 2003 році Національну юридичну академію України імені Ярослава Мудрого і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста.

Однак, доказів того, що ОСОБА_3 є адвокатом та має право на здійснення адвокатської діяльності позивачем не надано. В Єдиному реєстрі адвокатів відомості про ОСОБА_3 , як адвоката також відсутні.

За таких обставин, враховуючи те, що Кодексом адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи і до такого переліку не входять витрати на професійну правничу допомогу спеціаліста (фахівця) у галузі права, у зв`язку з чим такі витрати не відшкодовуються та, беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази надання професійної правничої допомоги позивачу адвокатом, суд дійшов висновку, що в задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат по підготовці до розгляду справи у розмірі 5000,00 грн. слід відмовити.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції про сплату № 40245 від 15 травня 2020 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., відтак, з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на користь ОСОБА_1 слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262, 268-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 35-Б), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача акціонерне товариство «Альфа-Банк» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, ) про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №60334005 від 04.10.2019 року.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (02002, м. Київ, вул. Окіпної Раїси, буд. 4-А, оф. 35-Б) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

В задоволенні вимоги ОСОБА_1 про стягнення витрат по підготовці до розгляду справи у розмірі 5000,00 грн. - відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.272 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарги на судове рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення (ч.6 ст.287 КАС України).

СуддяЯ. М. Калинич