Справа № 823/2372/17
Суддя: М.А. Білоноженко
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Черкаси

03 червня 2020 року Справа № 823/2372/17

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Білоноженко М.А.,

суддів: Рідзеля О.А., Тимошенко В.П.

за участі:

секретаря судового засідання - Хіврич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 за її позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - заявник) із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17, в якій просить:

- переглянути рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 в справі №823/2372/17 за виключними обставинами та скасувати його;

- прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у справі №823/2372/17 та визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про відмову у виплаті позивачу вихідної допомоги при виході судді у відставку;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області виплатити позивачу вихідну допомогу при виході судді у відставку у розмірі десяти місячних заробітних плат, стягнувши відповідні кошти на користь позивача.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 у задоволенні позову відмовлено повністю. Зазначене рішення суду мотивоване тим, що змінами, внесеними пп.1 п.28 ЗУ №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» виключено із ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а саме ст. 136, норми яка передбачала виплату вихідної допомоги при виході судді у відставку.

При цьому заявником зазначено, що Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі №2р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», відтак оскільки вищевказаним рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційним положення законодавства, яке Черкаським окружним адміністративним судом використано при вирішенні спору в даній справі, на підставі п.1 ч.5 ст.361 КАС України, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. в справі №823/2372/17 має бути переглянуте за виключними обставинами з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог. Розгляд поданої заяви позивач просила здійснити за її відсутності.

Ухвалою суду від 20.05.2020р. прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження за виключними обставинами та призначено судове засідання на 28.05.2020р.

28.05.2020р. відповідач подав до суду відзив на заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. без змін. В обгрунтування позиції зазначено, що 01 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" підпунктом 1 пункту 28 розділу якого, статтю 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно якої суддям, які вийшли у відставку, виплачувалася вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, виключено. Таким чином, суддям, які виходили у відставку з 01.04.2014р. до 30.09.2016р. виплата вихідної допомоги законодавством не передбачалась. Представником відповідача зазначено, що вказані положення Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні неконституційними на момент судового розгляду не визнавалися. Також звернуто увагу, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020р. № 2-р/(ІІ)/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати його ухвалення, відтак зазначене рішення Конституційного Суду України не може вплинути на спірні правовідносини, оскільки правовідносини у даній справі (08.09.2016р.) виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

В судовому засіданні 28.05.2020р. представник відповідача підтримав позицію викладену у відзиві на заяву та просив у її задоволенні відмовити.

28.05.2020р. оголошено перерву у розгляді заяви до 03.06.2020р.

03.06.2020р. учасники процесу, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду заяви, до суду не прибули, заявник з підстав зазначених у заяві, в якій просив її розгляд здійснити за її відсутності, представники відповідача та третьої особи причин неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 368 КАС України, якою встановлено порядок здійснення перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

З урахуванням зазначених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду заяви про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 за відсутності учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду заяви та її вирішення по суті, суд встановив наступне.

29.12.2017р. ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області з позовними вимогами щодо:

- визнати неправомірними дії відповідача про відмову позивачу у виплаті вихідної допомоги за останньою посадою, якою є посада судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, у зв`язку зі звільненням позивача з вказаної посади у відставку;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат на час звільнення у відставку за останньою посадою - посадою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, виходячи з розрахунку 21750 грн. за місяць, що складає 217500 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018р. та постановою Верховного Суду від 08.11.2018р., у задоволенні позову відмовлено.

Серед підстав для відмови в задоволенні позовних вимог викладеними в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 зазначено, що нормою ч. 1 ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI в редакції Закону від 14.03.2014 № 887-VII було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ (а саме пп. 1 п. 28 цього Закону), який набув чинності з 01.04.2014, виключено вказану статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішення щодо неконституційності Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення ст. 136 із Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.

Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (22 вересня 2016 року).

Тобто, Закон України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції станом на день прийняття постанови Верховної Ради України про звільнення позивача з посади (22.09.2016) не передбачав право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020р. №2-р/(ІІ)/2020, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ.

З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі №2р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166-VІІ, на підставі якого Черкаським окружним адміністративним судом при вирішенні спору в даній справі відмовлено в задоволенні позовних вимог, позивач звернулась до суду із даною заявою про перегляд рішення від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 за виключними обставинами з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, згідно з п.1 ч.5 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.

Відповідно до ч.1 ст.91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Отже, за змістом статті 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

За наслідками розгляду заяви по суті суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли 22.09.2016 року (дати прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади).

На час виникнення спірних правовідносин діяв Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 від 15.04.2020 року у справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року №1166-VII, яким було виключено статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020 року.

Згідно з положеннями ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII залишаються чинними станом на дату звільнення позивача з посади судді як і станом на дату прийняття Черкаським окружним адміністративним судом рішення від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17.

За таких обставин, Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 не впливає на спірні правовідносини, оскільки останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній у постановах від 23.01.2019р. у справі № 820/2462/17, від 23.01.2019р. у справі № 820/2462/17, від 25.07.2019р. у справі № 804/3790/17, від 23.12.2019р. у справі № 814/1274/17.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, про необгрунтованість поданої заяви, з огляду на що в її задоволенні належить відмовити.

Згідно з ч.1 ст. 369 КАС України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст.6, 14, 242-245, 255, 257-262, 295, 361-369 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набрала законної сили відповідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України через суд першої інстанції до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.А. Білоноженко

Судді О.А. Рідзель

В.П. Тимошенко