Справа № 161/4025/20
Суддя: Філюк Т. М.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/4025/20
Провадження № 2-а/161/218/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засіданння Стецюка Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі відокремленого структурного підрозділу Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Бондаренко В.Г. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції в особі відокремленого структурного підрозділу Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року.

Позов обґрунтовано тим, що 29 лютого 2020 року о 21 год. 30 хв. ОСОБА_1 рухався по вул. Ранкова у напрямку вул. Польова в м. Луцьку, перебуваючи в автомобілі Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кремом якого знаходився ОСОБА_2 . На момент зупинки транспортного засобу працівниками поліції ОСОБА_2. виявив факт відсутності в нього посвідчення водія та запропонував ОСОБА_1 помінятись місцями в автомобілі, зайнявши місце водія. Службовою особою відповідача відносно ОСОБА_1 складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року за ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови 29 лютого 2020 року у м. Луцьк по вул. Ранковій поліцейський взводу №1 роти №3 батальйону УПП у Волинській області ОСОБА_3 розглянув справу про те, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , о 22 год. 50 хв. у м. Луцьк по вул. Ранкова, не пред`явив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п. 2.1 (а) та п. 2.4 Правил дорожнього руху та не увімкнув покажчик правого повороту, чим порушив п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху. Вважаючи оскаржувану постанову незаконною, представник позивача зазначає, що у службової особи відповідача не було підстав для зупинки транспортного засобу, оскільки на вказаному відрізку дороги відсутні будь-які перехрестя, водій рухався по головній дорозі, а тому не мав обов`язку вмикати покажчик повороту. Щодо інкримінованого позивачу порушення п. 2.1 (а) ПДР вказує, що ОСОБА_1 не мав при собі оригіналу посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, однак вищевказані документи він пред`явив співробітникам УПП у Волинській області через мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія». Такий порядок ознайомлення із документами поліцейських не влаштовував, на підставі чого позивачу було сформульовано звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП. Крім того представник позивача вказує, що оскаржувана постанова містить неправдиві відомості щодо місця вчинення адміністративного правопорушення та місця розгляду справи.

З огляду на вищенаведене, представник позивача просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року.

Ухвалою від 17 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача Кондюк М.М. зазначає про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 . На спростування аргументів позову вказує, що поліцейський ОСОБА_3 прийняв рішення про зупинку транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , оскільки водій цього автомобіля, рухаючись по вул. Ранкова в м. Луцьк, не увімкнув світловий покажчик повороту відповідного напрямку. Відразу після зупинки транспортного засобу позивач створив конфліктну ситуацію, відмовлявся виконати законну вимогу поліцейського щодо пред`явлення документів. Згодом позивач надав для ознайомлення документи в мобільному додатку, однак цей додаток не є законодавчо визнаним. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, дослідивши обставини за наявними доказами, в тому числі, відеозапис з технічного приладу відеореєстратора патрульного автомобіля та усні пояснення водія ОСОБА_1 , останнього було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП шляхом об`єднання вчинених правопорушень за ч. 2 ст. 36 КупАП, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року та накладено на порушника стягнення в розмірі 425 грн штрафу. Також зазначає, що позивач, мотивуючи свій позов, не надав жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Наприклад, доводи позивача щодо того, що він не кермував автомобілем спростовується фактом виявлення його за кермом транспортного засобу на місці події вчинення адміністративного правопорушення. Факт вчинення правопорушень, окрім оскаржуваної постанови, підтверджується відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського та з відеореєстратора патрульного автомобіля від 29 лютого 2020 року. Такі докази зазначені в оскаржуваній постанові. Відтак, враховуючи те, що адміністративне правопорушення, допущене позивачем, підтверджено належними, допустимими доказами, вважає, що оскаржувана постанова є законною, а підставі для її скасування - відсутні. Просить в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від нього та його представника Бондаренка В.Г. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. В ході розгляду справи вказували, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав, які зазначені в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача Вахмістрова І.О. в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла заява, в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності. В ході розгляду справи вказувала, що позовні вимоги заперечує, зазначивши про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови та просила в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків у судових засіданнях 01.06.2020 року та 05.06.2020 року суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 лютого 2020 року поліцейським взводу №1 роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області ОСОБА_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 12).

Відповідно до змісту постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року, водій ОСОБА_1 29 лютого 2020 року о 21 год. 30 хв. в м. Луцьк по вул. Ранкова, 26А, керуючи транспортним засобом Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не пред`явив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив п. 2.1 (а) та п. 2.4 Правил дорожнього руху та не увімкнув покажчик правого повороту, чим порушив п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху (а.с. 12).

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

На підставі частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Частина друга статті 122 КУпАП передбачає, що порушення водіями транспортних засобів правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, ненадання переваги в русі маршрутним транспортним засобам, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування водієм під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягнуть за собою накладення штрафу від двадцяти п`яти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами 1, 2, 3 статті 122, статті 126 КУпАП розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 статті 258 КУпАП).

Відповідно до ч. 4 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач заперечував скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки, по-перше, він не перебував за кермом автомобіля на момент зупинення працівниками поліції, а по-друге, водій не мав обов`язку вмикати світловий покажчик повороту відповідного напрямку, адже рухався по головній дорозі, не змінюючи напрямку руху.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 суду повідомив, що він перебуває в дружніх відносинах з позивачем, 29 лютого 2020 року на прохання ОСОБА_1 він сів за кермо автомобіля Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , щоб підвезти його додому. Прямуючи по вул. Ранкова в м. Луцьк, він помітив проблискові маячки та характерні звукові сигнали патрульного автомобіля поліції та зрозумів вказівку зупинити транспортний засіб. В цей момент він збагнув, що не має при собі посвідчення водія та запропонував ОСОБА_1 помінятись місцями в автомобілі. На той час ОСОБА_1 перебував на задньому сидінні автомобіля, а тому він відсунув водійське сидіння назад та помінявся місцями з позивачем. Будучи впевненим, що він не порушував Правил дорожнього руху, вважав, що працівники поліції мають намір просто перевірити документи. Однак, поліцейський повідомив про порушення, яке полягало в тому, що водій не увімкнув світловий покажчик повороту при здійсненні відповідного маневру. Також пояснив, що ОСОБА_1 пред`явив документи поліцейському в мобільному додатку «Дія», однак такий формат документів не влаштовував суб`єкта владних повноважень, який наполягав на необхідності пред`явлення оригіналу документів.

Своїми показаннями свідок ОСОБА_4 , будучи очевидцем обставин події, підтвердив той факт, що до моменту зупинки транспортного засобу патрульною поліцією за кермом автомобіля перебував ОСОБА_2 .

Натомість свідок ОСОБА_3 , який перебував в складі екіпажу патрульної поліції та був очевидцем подій, які розглядаються, повідомив, що підставою для зупинки транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , стало порушення водієм цього автомобіля Правил дорожнього руху, а саме: не увімкнення світлового покажчика повороту на вул. Ранковій в м. Луцьк. Також повідомив, ОСОБА_1 в ході з`ясування обставин правопорушення заявляв про те, що за кермом автомобіля до його зупинки перебував ОСОБА_2 . Однак, такі пояснення він оцінив як неправдиві, оскільки з моменту зупинки транспортного засобу і до того як він підійшов до автомобіля пройшло всього кілька секунд. На його переконання, за такий короткий проміжок часу водій не міг помінятись місцями з пасажиром заднього сидіння.

Критично оцінюючи показання свідків, за відсутності інших переконливих доказів на з`ясування об`єктивної істини, суд відхиляє доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_1 не був водієм транспортного засобу Renault Kangoo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за обставин, які розглядаються. З пояснень позивача та показань свідків сторони позивача вбачається, що зміна особи водія з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу поліцією здійснювалась нібито з метою уникнення відповідальності ОСОБА_2 , який не мав при собі посвідчення водія, тоді як ОСОБА_1 також не мав при собі оригіналу документів. При цьому свідок ОСОБА_2 вказував, що він користується Єдиним державним веб-порталом електронних послуг «Дія», а тому, на думку суду, міг пред`явити на вимогу поліцейського документи через вказаний мобільний додаток, як це зробив ОСОБА_1 . З наведених підстав суд вважає, що показання свідка ОСОБА_6 не є послідовними, логічними та такими, що відповідають іншим зібраним у справі доказам.

Крім того, сторона позивача на підтвердження своєї позиції надала постанову судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2020 року, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутності складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. ст. 247 КУпАП. Ухвалюючи таке рішення, суд, оцінюючи в сукупності зібрані докази, виходив з неможливості беззаперечно стверджувати, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Однак, суд відхиляє вищезазначене рішення суду в якості підстави для звільнення від доказування обставин, на які покликається сторона позивача, оскільки відповідно до ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч. ст. 90 КАС України).

Щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП внаслідок порушення п. 9.2 (б) Правил дорожнього руху суд зазначає наступне.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Згідно з пп. «б» п. 9.2 Правил дорожнього руху водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Пунктами 10.1, 10.3, 10.4 Правил дорожнього руху визначено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.

За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.

Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Перестроювання - це зміна в процесі руху положення транспортного засобу в межах поперечного профілю, пов`язане зі зміною смуги руху.

Під будь-якою зміною напрямку руху слід розуміти маневр, пов`язаний хоча б з незначною зміною напрямку руху по відношенню до поздовжньої осі проїзної частини.

Пункт 1.10 Правил маневрування (маневр) визначає як початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний диск з відеофайлами з відеореєстратора патрульного автомобіля поліції. Відеозапис свідчить, що зупинення транспортного засобу було здійснено екіпажем інспекторів поліції. Інспектор поліції ОСОБА_3 після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, роз`яснив позивачу суть скоєного ним адміністративного правопорушення, а саме, що він у порушення вимог ПДР при здійсненні повороту, не подав сигналу світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, чим порушив п.п. 9.2 (б) ПДР України.

З вказаного відеозапису також вбачається, що позивач не змінював напрямку руху, не здійснював повороту, не змінював смугу руху, оскільки рухався головною дорогою по вул. Ранкова в м. Луцьк.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що за обставин, які розглядаються, позивач не мав обов`язку відповідно до Правил дорожнього руху вмикати світловий покажчик повороту. Наведене свідчить про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного порушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП суд зазначає наступне.

Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Сторони визнають, що позивач пред`явив для ознайомлення інспектору поліції посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, скориставшись мобільним додатком Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія».

Так, Кабінет Міністрів України своєю Постановою № 956 від 23.10.2019 «Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу» затвердив «Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу».

«Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу», затверджений КМУ від 23.10.2019 № 956 визначає процедуру замовлення, формування, пред`явлення та перевірки електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

У цьому Порядку під термінами електронне посвідчення водія (далі - е-посвідчення) та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (далі - е-свідоцтво) слід розуміти цифрове відображення виданих особі національного посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором (ЦЯ-кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах єдиної інформаційної системи МВС.

Частиною 3 зазначеного Порядку визначено: «Особа, яка в установленому законодавством порядку отримала посвідчення водія та/або свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, має право замовити е-посвідчення та е-свідоцтво. Для замовлення е-посвідчення та/або е-свідоцтва така особа повинна завантажити на смартфон мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг Дія та пройти електронну ідентифікацію».

Згідно ч. 4 Порядку: «Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатка Дія, на підставі відомостей про видані особі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що містяться в єдиній інформаційній системі МВС.

Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються автоматично за наявності в єдиній інформаційній системі МВС усіх відомостей, зазначених у посвідченні водія та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в тому числі відцифрованого образу обличчя особи для формування е-посвідчення.

Колісному е-посвідченню та е-свідоцтву присвоюється унікальний електронний ідентифікатор (QR-код) для доступу до відомостей єдиної інформаційної системи МВС, на підставі яких формувалися е-посвідчення та е-свідоцтво».

Частиною 6 та 7 Порядку визначено, що Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

Поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е-посвідчення та е- свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.

Зазначена вище постанова набрала чинності 29 листопада 2019 року та опублікована в Урядовому кур`єрі за № 230 від 29 листопада 2019 року.

Наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 дотримався п. 2.4 Правил дорожнього руху, а саме: на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, ним у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 956 від 23 жовтня 2019 року пред`явлено на смартфоні Е-посвідчення водія та Е-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний, має право прийняти одне з передбачених ч. 3 ст. 286 КАС України рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним суб`єктом владних повноважень, а тому адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року підлягає до задоволення, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Керуючись ст. ст. 5, 8, 9, 19, 20, 22, 72-77, 79, 143, 192, 211, 241-246, 250, 255, 286,293, 295, 297 КАС України; ст. ст. 122, 126, 245, 251, 252, 254, 268, 280, 289 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову серії ДП18 №238089 від 29 лютого 2020 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП - скасувати.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.