Справа № 490/384/19
Суддя: Черенкова Н. П.
Дата ухвалення: 2020-05-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

н/п 2-а/490/7/2020 Справа № 490/384/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області, інспектора 1-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області молодшого лейтенанта поліції Іщенка Д.В., інспектора 1-го взводу 2-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Миколаївській області молодшого лейтенанта поліції Образцова В.С. скасування постановипро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

В С Т А Н О В И В:

У січня 2019 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії НК №691139 від 30.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та скасувати постанову серії НК 691140 від 30.12.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав наступне.

Вказаного адміністративного порушення не вчиняв. Окрім того, були порушені правові механізми щодо дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.ст.268, 251, 283 КУпАП.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.01.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

01.04.2020 року на виконання ухвали суду від 16.01.2019 року позивачем надано позовну заяву у новій редакції.

В порядку виконання вимог ст.171 ч.3 КАС України для можливості визначення територіальної підсудності зроблений 04.04.2019 року запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області.

Відповідь на запит надійшла 18.04.2019 року та отримана суддею Черенковою Н.П. 22.04.209 року.

Ухвалою від 22.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

20.06.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. При цьому, вказав, що під час розгляду справи інспектор патрульної поліції врахував всі необхідні обставини та виніс постанови відповідно до вимог чинного законодавства, а те, що особа не визнає факту правопорушення чи свою вину, не звільняє її від притягнення до відповідальності у випадку її об`єктивної винуватості.

Відповідачем також вказано, що вказані постанови винесені інспекторами при патрулюванні 30.12.2018 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони до судового засідання не з`явились, просили про розгляд справи у їх відсутність.

Обставини справи, встановлені судом.

За постановою НК №691139 від 30.12.2018 року, о 10 год.50 хвилин, ОСОБА_1 порушив Правила Дорожнього руху,передбачені п.9.2, та скоїв правопорушення, передбачене ст.122 ч.2 КУпАП, за що застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.(складено сержантом поліції Образцовим В).

Згідно постанови серії НК № 691140, складеної 30.12.2018 року о 10 год.50 хв., водій автомобіля Volkswagen Transporter з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Веселинівській , не мав при собі посвідчення категорії "В", чим порушив п. 2.1 ПДР України та скоїв правопорушення, передбаченеч.1 ст.126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.( інспектор Ілянко Д).

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Положеннями ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Також, відповідно до приписів п. 1.3. ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII, а саме: водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується з обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема у справі № 127/19283/17 від 25 вересня 2019 року, у справі № 522/2280/16-а від 21 листопада 2019 року, у справі № 711/4707/17 від 19 червня 2019 року та інших.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма є імперативною, та встановлює відповідальність за відсутність при собі або не пред`явлення для перевірки відповідних документів, а відтак, є самостійним складом адміністративного правопорушення.

Отже, керування транспортним засобом можливе лише за наявності посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), і такі документи можуть бути предметом перевірки при встановленні права особи на керування транспортним засобом та самостійною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем пред`явлено тимчасовий дозвіл, строк дії якого закінчився.

21.04.2018 року на водія ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП (Справа № 480/836/18)

Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, поліцейським вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.10.2018 року по справі №480/836/18 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, закрите у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи №480/836/18, на водія ОСОБА_1 21.04.2018 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Враховуючи, що санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, то поліцейським було вилучено посвідчення водія та видано тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами. Строк дії тимчасового дозволу складає три місці, тобто з 21.04.2018 року по 21.07.2018 року.

Станом на 31.12.2018 року водій керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія чи дійсний тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Положеннями ч. 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи принцип змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів, а також у доведенні перед судом їх переконливості, суд зазначає, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідачем не звільняє позивача від обов`язку доказування протилежного.

Разом з цим, позивачем не надано належних та допустимих доказів які б свідчили про протиправні дії суб`єкта владних повноважень або протиправність прийнятих ним рішень

Не встановлено судом відповідних обставин і в ході розгляду справи.

Отже, враховуючи, що обставини, вказані в постанові про адміністративне правопорушення (пред`явлення на вимогу поліцейського для перевірки тимчасового посвідчення водія, строк дії якого завершився) знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, судвважає, що підстави для задоволення позовних в частині скасування постанови НК № 691140, складеної 30.12.2018 рокувідсутні.

Що стосується вимог позивача про скасування постанови серії НК № 691139, складеної 30.12.2018 року, слід вказати наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Таким чином, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Однак, в матеріалах справи відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, встановленого статтею частиною другою 122 КУпАП, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова від 30.12.2018 року серії НК № 691139 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Виписане вище узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №524/1284/17, адміністративне провадження №К/9901/15713/18.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Згідно з абзацом 2 п. 3 розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853,якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим самим поліцейським, стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

З матеріалів справи вбачається, що поліцейськими 30.12.2018 року на одному й тому ж місці винесено 2 постанови про накладення адміністративного стягнення, а саме за вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 126 та ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення кількох адміністративних правопорушень.

В даному випадку фактично мав місце одночасний розгляд адміністративних справ різними працівниками патрульної поліції, хоча мав здійснюватись розгляд одним і тим самим поліцейським, відносно однієї особи, а тому під час прийняття оскаржуваної постанови працівниками відповідача було порушено ч.2 ст.36 КУпАП.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративне правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч. 1,2 ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Згідно з ч.1 ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган, (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Під час розгляду адміністративного позову встановлено винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та, враховуючи вище викладене, суд вважає, що в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Однак, відсутні докази скоєння правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.2 КУпАП.

При розгляді справ, як вказав Верховний Суд, має бути застосована остання правова позиція Верховного Суду.

Так, у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото чи відеозапис порушення.

Оскаржувана постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Частиною 3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фіксацію адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Верховний Суд зазначив, що у разі відсутності у постанові посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію, то така фіксація не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.( справа № 524/9716/16-а).

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними ( п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ( "Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України").

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 30.12.2018 року серії НК №691139 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Підстав для скасування постанови НК № 691140 суд не вбачає.

За такого, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 122, 241-246, 255, 286 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Миколаївській області про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 691139 від 30.12.2018 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 - закрити.

В частині позовних вимог про скасування постанови серії НК № 691140 від 30.12.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 126 КУпАП - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Центральний районний суд м. Миколаєва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 20.05.2020 року.

Суддя Черенкова Н.П.