Справа № 500/550/20
Суддя: Баранюк Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/550/20

03 червня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Баранюка А.З.

за участю:

секретаря судового засідання Габрилецької С.Є.

позивача: ОСОБА_1 ;

представника відповідача: Нацюк О.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 18 квітня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.07.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії по інвалідності згідно з ст. 32 п. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із встановлення 2 групи інвалідності.

Проте, відповідач відмовив у призначення пенсії по інвалідності позивачу посилаючись на недостатність страхового стажу для її призначення, так як запис у його трудовій книжці містить неточності.

Проте позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, оскільки вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 25.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі №500/550/20 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.03.2020 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 26-29), в якому вказав, що згідно записів трудової книжки позивач працював в Тернопільському райпобуткомбінаті на посаді оббивщика м`яких меблів з 29.04.1991 по 16.02.1992. Проте даний період не зараховується до страхового стажу, оскільки записи у трудовій книжці містять неточності, а саме у записі №13 рік звільнення вказаний 1992, а в наказі 1993.

Вказав, що оскільки жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача в Тернопільському райпобуткомбінаті надано не було, у Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області відсутні правові підстави зарахувати період роботи позивача з 29.04.1991 по 16.02.1992 в Тернопільському райпобуткомбінаті до страхового стажу й призначити пенсію по інвалідності.

Ухвалами суду від 25.03.2020, 13.04.2020, 12.05.2020 та 25.05.2020 розгляд справи було відкладено.

03.06.2020 представник відповідача подав до суду додаткові пояснення по справі, в яких вказав, що За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Якщо підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки видаються правонаступником цих підприємств, установ, організацій або архівними установами.

Проте, жодних інших документів, які б підтверджували роботу позивача в Тернопільському райпобуткомбінаті надано не було, тому просить відмовити в задоволенні даного позову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін та покази свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до довідки серія 12 ААБ № 474368, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено другу групу інвалідності (а.с. 18).

Як видно із записів трудової книжки НОМЕР_1 від 05 травня 1979 року та дублікату трудової книжки серія НОМЕР_2 від 30 січня 1985 року вбачається (а.с. 6-12), що ОСОБА_1 :

з 19.09.1978 по 21.06.1979 працював слюсарем-ремонтником другого розряду в пересувній механізованій колоні №6 тресту "Тернопільспецсільгоспмонтаж»;

з 25.06.1979 по 26.03.1981 працював робочим в Тернопільському експериментально-механічному заводі ім. Молодої Гвардії;

з 11.05.1981 по 01.12.1982 працював слюсарем-монтажником Управління механізації будівництва Тернопільського облметколгоспбуду»;

з 30.01.1985 по 07.01.1989 працював в Тернопільському меблевому цеху на посаді учня оббивщика м`яких меблів та на посаді оббивщика 3 розряду в Тернопільський фабриці по ремонту та виготовлення меблів " ІНФОРМАЦІЯ_2 »;

з 09.06.1989 по 22.03.1991 працював в колгоспі "Перше травня» робочим та бригадиром;

з 29.04.1991 по 16.02.1992 працював оббивщиком м`яких меблів 3 розряду в Тернопільському райпобуткомбінаті.

Також судом встановлено, що з 15.12.1982 по 16.11.1984 позивач проходив службу в лавах Радянської армії.

Позивач, після досягнення 58 річного віку, 18.07.2019 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою щодо призначення пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій №15 управління застосування пенсійного законодавства головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області розглянувши вказану заяву прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії по інвалідності згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", про що повідомив позивача листом від 07.10.2019 №328/03.16.

Дане рішення обґрунтоване тим, що згідно записів трудової книжки позивач працював в Тернопільському райпобуткомбінаті на посаді оббивщика м`яких меблів з 29.04.1991 по 16.02.1992. Проте даний період не зараховується до страхового стажу, оскільки записи у трудовій книжці містять неточності, а саме у записі №13 рік звільнення вказаний 1992, а в наказі 1993.

Також, як видно з даного листа, відповідачем встановлено, що на момент звернення страховий стаж роботи позивача становить 13 років 20 днів.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Також судом в якості свідків було допитано громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

У відповідності до ч.1 ст.32 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.

Так для осіб з інвалідністю II та III груп, які досягнули віку від 56 років до 59 років включно при наявності 14 років страхового стажу.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Також, згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Пунктом 1 Порядку № 637 також передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.2 Порядку № 637).

У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п. 20 Порядку № 637).

Як вбачається з матеріалів справи, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії пенсійний орган посилається на те, що до страхового стажу не може бути зарахований період роботи з 29.04.1991 по 16.02.1992 в Тернопільському райпобуткомбінаті на посаді оббивщика м`яких меблів з огляду на те, що записи у трудовій книжці містять неточності, а саме у записі №13 рік звільнення вказаний 1992, а в наказі 1993.

Суд зазначає, що запис про звільнення з Тернопільського райпобуткомбінату, був зроблений відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 р. №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 року), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 N 412), (надалі - Інструкція №162)

Так, відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

При цьому зазначає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Вказану позицію підтримує Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

При розгляді даної справи, суд також приймає до уваги пояснення надані свідком ОСОБА_2 , який підтвердив, що позивач у 1993 році працював у Тернопільському райпобуткомбінаті на посаді оббивщика м`яких меблів.

Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що п.2 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

При вирішенні даної справи, суд також враховує, що позивачу встановлена інвалідність 16.04.2019, а із заявою про призначення пенсії по інвалідності він звернувся 18.04.2020, тобто пізніше трьох місяців з дня її встановлення.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки, для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" позивачем до заяви були подані всі необхідні документи, і позивач набув право на її призначення, так як має для цього наявний відповідний стаж, суд приходить до висновку, що слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності саме з 18 липня 2019 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію по інвалідності з 18 липня 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Головуючий суддя Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя Баранюк А.З.