Справа № 826/7651/17
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2020-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

18 лютого 2020 року м. Київ№ 826/7651/17
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючий суддя Клименчук Н.М., судді Каракашьян С.К., Костенко Д.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюк Сергія Петровича (далі - відповідач), за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26481258 від 26.11.2015 №09:31:08, прийнятого відповідачем щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 114,2 кв.м.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.07.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.09.2017 постановлено замінити неналежного відповідача - державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюк Сергія Петровича на належного - Міністерство юстиції України.

В судовому засіданні 23.11.2017 суд, керуючись положеннями частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, постановив здійснювати подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Під час розгляду справи у порядку письмового провадження судом встановлено наступне.

Предметом розгляду в межах даної справи є рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюк Сергія Петровича про державну реєстрацію права власності індексний номер 26481258 від 26.11.2015 №09:31:08 щодо державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 114,2 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 18.09.2015 на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 за договором позики, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено з останнім договір іпотеки, за яким передано в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 114,2 кв.м.

Позивачем зазначено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 12.01.2017 позивач дізналась, що власником вказаної квартири, переданої в іпотеку є ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 01.12.2016 №1098, посвідченого приватним нотаріусом Апатенко М.А., рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень індексний номер 32672399 від 01.12.2016.

В подальшому позивач дізналась, що відповідно до рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Філюк Сергія Петровича від 26.11.2015 №26481258 проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 114,2 кв.м.

Вважаючи, що при проведенні вказаної державної реєстрації права власності відповідачем порушено майнові права позивача, оскільки її не повідомлено про оформлення за ОСОБА_2 права власності, ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від 26.11.2015 №26481258.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення питання про закриття провадження у справі, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори.

Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пунктів 1, 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів (пункти 1, 4 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають виключно з договірних та зобов`язальних правовідносин при виконанні умов договору позики та договору іпотеки, тобто є приватно - правовими, а позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, є похідними від вимог у приватно - правовому спорі.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки законність набуття третіми особами права власності на об`єкт нерухомості, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі «Занд проти Австрії» від 12.10.1978 вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

З аналізу наведених вище норм слідує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від основного принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, а суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини 1 статті 6 вищезгаданої Конвенції.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 №826/366/16, від 17.04.2018 №815/6956/15 та від 26.06.2019 №826/3588/17, висновки якого є обов`язковими для врахування судами у відповідності до положень статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття провадження в адміністративній справі оскільки спір у ній не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Частиною 1 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до вищезазначених положень законодавства, позивачу слід звернутися до місцевого загального суду.

Керуючись положеннями статей 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №826/7651/17 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, за участі третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

2. Роз`яснити, що повторне звернення з тією самою заявою до адміністративного суду не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів за правилами, встановленими статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя Н.М. Клименчук

Судді С.К. Каракашьян

Д.А. Костенко