Справа № 520/11699/19
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м.Харків

04 червня 2020 р. № 520/11699/19
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панченко О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил (61023, м.Харків, вул.Сумська, буд.77/79, ) про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :
Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд розірвати контракт, укладений між ОСОБА_1 , командиром ланки - старшим льотчиком-інструктором авіаційної ланки авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_2 м.Чугуїв про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу із Міністерством оборони України в особі Начальника Харківського національного університету Повітряних Сил генерал-майором ОСОБА_2 від 28.09.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що у період дії укладеного контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, ГЛЛК Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону у м.Вінниця ОСОБА_1 визнано непридатним до виконання польотів, у зв`язку з цим позивач звернувся до відповідача з рапортом про зняття позивача з посади командира ланки - старшого льотчика-інструктора авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_3 , а в подальшому з рапортом про звільнення з військової служби, однак відповіді з боку командування щодо дострокового розірвання контракту так і не отримав. Позивач вважає бездіяльність відповідача протиправною та такою, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та порушує його права.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на те, що позивач уклав контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України в 2017 році строком на 5 років. За станом здоров`я ОСОБА_1 придатний до проходження військової служби. Особисте невдоволення з приводу виконання завдань та порядку проходження військової служби не є правовою підставою для розірвання контракту в односторонньому порядку. Крім того, представник відповідача зазначив, що умовами контракту не передбачено проходження військової служби виключно на посадах льотного складу, у зв`язку з чим просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 06.11.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.11.2019 року розгляд справи призначено у підготовче судове засідання за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.01.2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Частиною 2 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Постановою Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено на усій території України карантин з 12 березня 2020 року.

Пунктом 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України визначено, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Представник позивача - Смоленко О.І. (ордер серія АХ№1001601 від 10.12.2019), прибув у судове засідання, призначене на 04.06.2020 року, склав на адресу суду заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача - Красько С.Ю. (довіреність №350/176/24-63/17 від 04.02.2020), не заперечував проти розгляду справи в порядку письмового провадження про що склав відповідну заяву, в якій також зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом з матеріалів адміністративної справи встановлено, що 28.09.2017 року між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил генерал-майора Алімпієва А.М. та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , капітаном, командиром ланки - старший льотчик-інструктор авіаційної ланки авіаційної ескадрильї військової частини НОМЕР_3 , укладено контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України на п`ять років, який набрав чинності з 28.09.2017 та згідно якого позивач зобов`язується проходити військову службу (а.с.14-15).

18.07.2019 відповідно до свідоцтва про хворобу №445/33 госпітальною лікарсько-льотною комісією Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону Ободовський І.А. на підставі ст. ст. ст. 18, 75 В, 33 Б, 11, Б, 46 Б, 59 Б графи II-V Переліку хвороб визнаний непридатним до виконання польотів та на підставі ст.83 Б графи ІІІ Розкладу хвороб НМОУ №402-2008 - придатним до військової служби (а.с.26-28).

Як зазначає позивач в позовній заяві, він звертався до командування військової частини НОМЕР_3 , де проходив військову службу позивач, з рапортом про звільнення зі служби на підставі свідоцтва про хворобу №445/33 від 18.07.2019.

Однак, звільнений не був, а наказом Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України по особовому складу №508 від 09.10.2019 переведений по службі на нельотну рівнозначну посаду.

Не погодившись з переведенням по службі, 18.10.2019 року позивач звернувся з рапортом до Військової частини НОМЕР_3 про звільнення, у зв`язку з порушенням умов контракту від 28.09.2017.

Листом командир Військової частини НОМЕР_3 №148/9/18/656 від 28.10.2019 року повідомив позивача, що підстав для для звільнення ОСОБА_1 з військової служби не має, оскільки в особливий період відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються зі служби виключно на підставах зазначених пунктом 2 частини 4 статті 26 вказаного Закону.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України №2232-XII від 25 березня 1992 року "Про військовий обов`язок і військову службу", у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції, чинній на момент укладення контракту) визначено, що військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 вказаного Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, у разі закінчення строку контракту можуть укласти новий контракт на проходження військової служби.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом. (ч.4 ст.19 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: офіцери запасу, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, - на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу (стаття 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"). Тобто, особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Президент України відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав.

Таким чином, враховуючи, що станом на сьогоднішній день в Україні діє особливий період, дострокове розірвання (припинення) контрактів про проходження військової служби та звільнення військовослужбовців здійснюється на підставі окремих положень Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Підпунктом "б" пункту 2 частини 5 ст.26 Закону №2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), зокрема за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Частиною 7 ст.26 Закону № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №,153/2008, визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення):

1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й" та "л" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період:

після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд вважає за необхідне зазначити, що правова позиція з приводу дії особливого періоду в Україні вже була викладена Верховним Судом у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 813/1919/16. Так, у цій справі Верховний Суд дійшов таких висновків:

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303 було оголошено проведення часткової мобілізації. Саме з цим моментом відповідно до норм Закону №3543-XII законодавець пов`язує настання особливого періоду.

Згідно з абзацом четвертим статті 1 вищезазначеного Закону завданням мобілізації є, зокрема, здійснення комплексу заходів, спрямованих на переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Отже, сама мобілізація не вичерпує завдань особливого періоду, а лише розпочинає його дію. Закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення такого стану, а тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що на даний час в Україні діє особливий період.

В даному випадку однією з умов завершення особливого періоду слід вважати припинення воєнного конфлікту, який зумовив його настання.

В умовах триваючого воєнного конфлікту законодавець встановив певні обмеження щодо звільнення військовослужбовців, які проходять службу за контрактом. Зокрема, таким обмеженням є продовження дії контракту на період до оголошення демобілізації.

Як вбачається з матеріалів справи, контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, укладений між позивачем та Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил 28.09.2017 року, укладений та продовжує свою дію під час настання особливого періоду, у зв`язку з чим припинення контракту до завершення особливого періоду можливе лише з підстав, визначених частиною восьмою статті 26 Закону №2232-XII.Ѓ

Станом на 18.10.2019 року (день подачі позивачем рапорту про звільнення у зв`язку з порушенням командуванням умов контракту) рішення про оголошення демобілізації військовослужбовців, які проходять службу за контрактом, Президентом України не приймалось.

Разом з тим, укази Президента України, які позивач вважає указами щодо демобілізації, мали іншу мету - звільнення у запас військовослужбовців за призовом під час попередніх хвиль мобілізації. Тобто, вказані укази не можуть розглядатися як такі, що завершують дію особливого періоду та не є підставою для закінчення дії контракту позивача.

При цьому, судом встановлено, що позивач не належить до жодної із категорій осіб, визначених частиною восьмою статті 26 Закону №2232-XII, які мають право на звільнення з військової служби під час дії особливого періоду.

Стосовно посилань скаржника на непридатність до військової служби за станом здоров`я, суд вважає їх необґрунтованими та враховує, що у свідоцтві про хворобу Госпітальної військово-лікарської комісії психоневрологічного профілю ВМКЦ Західного регіону №181/3 від 25 березня 2020 року зазначено, що позивач є обмежено придатний до військової служби, в той час як статтею 26 Закону №2232-ХІІ визначено можливість звільнення з військової служби під час дії особливого періоду за станом здоров`я лише на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час.

Суд зауважує, що згідно наданих представником позивача матеріалів адміністративної справи встановлено, що наказом Кадрового центру Повітряних Сил Збройних Сил України по особовому складу від 09.10.2019 №508, відповідно до пункту 82 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України майора ОСОБА_1 , командира ланки - старшого льотчика-інструктора авіаційної ланки ескадрильї військової частини НОМЕР_3 Харківського національного університету Повітряних Сил увільнено від займаної посади і призначено офіцером оперативного відділу штабу повітряного командування "Захід" Повітряних Сил Збройних Сил України (на рівнозначну нельотну посаду з шпк "майор" за станом здоров`я).

Вказане свідчить про врахування командуванням позивача висновку ГЛЛК про непридатність до виконання польотів.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що належних до допустимих доказів звернення позивача до відповідача з рапортом про звільнення у зв`язку з хворобою, як і доказів систематичного порушення військовою частиною, де позивач проходить військову службу, умов контракту суду не надано.

З огляду на те, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій у спірних правовідносинах, суд доходить висновку про відсутність достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення позову.

Таким чином у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 належить відмовити.

Керуючись статтями 14, 243-246, 258, 262, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко