Справа № 160/12235/19
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 травня 2020 року м. Дніпросправа № 160/12235/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року (головуючий суддя Олійник В.М.)

у справі № 160/12235/19

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», Комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради

про визнання неправомірними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, в якому просив:

визнати рішення комісії ДУ «Український Державний науково - дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності» згідно з виписками з історії хвороби №1376 -2005 р., №1071 - 2008 р., №1118 - 2009 р. - неправомірним і не дійсним;

визнати дії і винесені рішення Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії і ДУ Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України: № 395741 сер. МСЕ-ДНА-01 від 14.02.2005, № 006665 сер. МСЕ-ДНА-01 від 28.01.2008, №662947 сер. МСЕ-ДНА-01 від 09.04.2009, № 033942 сер. 10 ААА від 16.02.2011 неправомірними і не дійсними;

визнати ОСОБА_1 інвалідом 1-ї групи з втратою 100% працездатності з січня 2005 року, а з 16.02.2011 року - безтерміново;

стягнути з ДУ Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності 3000000 гривень завданої моральної шкоди.

стягнути з комунального закладу «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» Департаменту охорони здоров`я Дніпропетровської державної адміністрації 1000000 гривень завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при визначенні групи інвалідності підстав для відміни 2-ї групи інвалідності з 70% втрати працездатності і встановлення 3-ї групи інвалідності з 60% втрати працездатності не було, оскільки, за твердженням позивача, з 2005 року сфальсифіковано та підроблено дійсний діагноз позивача. Такі протиправні та незаконні дії причинили чималі страждання та завдали моральної шкоди, а також великі збитки у вигляді зменшення пенсії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.01.2020 в задоволенні позову відмовлено з огляду на відсутність підстав для визнання неправомірними рішень відповідачів щодо встановлення інвалідності позивача та ступеня втрати працездатності. Суд встановив, що критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, які призвели до порушення функції органів і систем організму, які в свою чергу призвели до обмеження життєдіяльності, у зв`язку з чим, розглядаючи питання про встановлення групи інвалідності позивачу, відповідачами не порушено порядку розгляду цього питання, а тому оскаржувані рішення відповідають положенням Інструкції про встановлення груп інвалідності, Положенню про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, тобто прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також зазначив, що не наділений повноваженнями щодо самостійного визначення групи інвалідності та втрати працездатності позивача, так як вказане є дискреційними повноваженнями відповідачів.

Щодо моральної шкоди вказано, що враховуючи відмову у задоволенні позову відсутні підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга фактично мотивована незгодою з висновками суду першої інстанції, позивач вважає, що судом не досліджено всі обставини справи.

Сторони про час і місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Від відповідача-1 надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якій відповідач-1 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач акцентує увагу на тому, що при проведенні медико-соціальної експертизи головним є наслідки хвороби, які призвели до обмеження основних видів життєдіяльності. Вимоги позивача про встановлення йому першої групи інвалідності та 100% втрати працездатності необґрунтовані, не відповідають реальному стану здоров`я позивача та суперечать чинному законодавству.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених ч.1 ст.311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, внаслідок такого.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - колишній військовослужбовець МВС первинно оглянутий 08.01.1998 обласною МСЕК № 4, яка встановила йому другу групу інвалідності, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, і визначила 70 % втрати працездатності строком на 1 рік - на період активного лікування (з урахуванням: свідоцтва про хворобу № 481 від 24 вересня 1997 року, експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС № 2090 від 02 липня 1992 року (засідання № 55 від 02.07.1992)).

При огляді 26.01.1999, у зв`язку з позитивною динамікою, позивачеві встановлена третя група інвалідності і визначено 50 % втрати працездатності.

31.01.2000 - встановлена третя група інвалідності та визначено 50 % втрати працездатності. Рекомендовано активне лікування.

31.01.2002 - встановлена друга група інвалідності і 70% втрати працездатності до 01.02.2005 (у зв`язку з частими загостреннями); рекомендовано обстеження в обласній лікарні ім. Мечникова;

14.02.2005 - встановлена третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2008 (у зв`язку з позитивною динамікою);

У зв`язку з незгодою з рішенням обласної МСЕК на огляді 14.02.2005, для вирішення експертних питань, позивач направлений на обстеження в Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», де знаходився з 15.03.2005 по 29.03.2005 у хірургічному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1376).

Після обстеження інститут погодився з рішенням МСЕК № 4 про встановлення позивачу третьої групи інвалідності та 60% втрати працездатності строком до 2008 року на підставі діючої на той час Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої Наказом МОЗ України № 183 від 07.04.2004.

20.02.2006 позивачеві встановлена третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2008;

28.01.2008 - встановлена третя група інвалідності і 60% втрати працездатності до 01.02.2011.

У зв`язку з незгодою з рішенням обласної МСЕК, для вирішення експертних питань, позивач з 25.02.2008 по 05.03.2008 перебував на обстеженні в УкрДержНДІ МСПІ (медична карта стаціонарного хворого № 1071 ), де було зроблено висновок: «Види і ступінь обмеження життєдіяльності - помірний.

При обстеженні в клініці інституту у хворого виявлені помірно виражені патологічні зміни з боку ШКТ, що дозволяє рекомендувати МСЕК визначити гр. ОСОБА_1 третю групу інвалідності (контроль через 1 рік), захворювання пов`язано з виконанням службових обов`язків по ЛНА на ЧАЕС, і визначити 30 % втрати працездатності (згідно пункту 44, 45 наказу МОЗ України № 238 від 05 серпня 1998 року)».

За результатами обстеження та висновку загальної комісії інституту МСЕК винесло рішення щодо III групи інвалідності та 30 % втрати працездатності, про що 31.03.2008 надано обласною МСЕК № 3 довідку МСЕК про відсоток втрати працездатності.

Згідно з рекомендацією УкрДержНДІ МСПІ № 1071 в 2008 року про проведення контролю через 1 рік, ОСОБА_1 з 25.02.2009 по 05.03.2009 перебував на обстеженні в «УкрДержНДІ МСПІ» (медична карта стаціонарного хворого №1071).

За висновком інституту: «Ступінь обмеження життєдіяльності помірний. При обстеженні в клініці виявлені патологічні зміни з боку травної системи, які підтверджуються даними клінічних і параклінічиих методів дослідження та помірно обмежують життєдіяльність хворого. Вважається за можливе рекомендувати МСЕК визначити хворому ОСОБА_1 третю групу інвалідності, ЧАЕС, і 30 % втрати працездатності».

Тобто результати обстеження та висновок загальної комісії інституту підтвердили обґрунтованість раніше винесених медекспертних рішень МСЕК.

Після одержання медекспертної справи та висновку інституту, з урахуванням результатів поглибленого обстеження та висновку загальної комісії Інституту, 09.04.2009 обласна МСЕК № 3 винесла відповідне медекспертне рішення.

При черговому переогляді позивача 16.02.2011 обласною МСЕК № 3 винесено рішення про третю групу інвалідності та 60 % втрати працездатності безстроково, згідно експертного висновку Дніпропетровської регіональної міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку захворювань з роботою по ЛНА на ЧАЕС № 2090 від 26.11.2010 (засідання № 601 від 20.01.2011).

Позивач, не погоджуючись з означеними рішеннями, звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Спір між сторонами виник з приводу прийнятих обласною МСЕК рішень, які у подальшому, на думку позивача, потягли за собою зменшення виплати по інвалідності та завдали моральних страждань.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 № 875-XІI особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії з зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За приписами ст. 3 Закону № 875-XІI інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій осіб з інвалідністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV медико-соціальна експертиза - це визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи.

Згідно п. 1 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №83 від 22.02.1992, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (втратила чинність 18.12.2009), медико-соціальна експертиза визначає ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяє проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, реабілітації інвалідів, пристосування їх до суспільного життя.

Пунктом 3 вказаного вище Положення №83 передбачено, що медико-соціальна експертиза виявляє компенсаторно-адаптаційні можливості особи, реалізація яких сприятиме функціональній, психологічній, соціальній, професійній реабілітації та адаптації інваліда.

Відповідно до пункту 5 Положення №83 органом, який здійснює медико-соціальну експертизу, є медико-соціальні експертні комісії (МСЕК), що організуються в самостійні центри, бюро при управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Відповідно до вказаного Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 7 квітня 2004 року №183 затверджена Інструкція про встановлення груп інвалідності.

Пунктом 1.2 цієї Інструкції про встановлення груп інвалідності, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та втратила чинність 02.12.2011, передбачено, зокрема, що інвалідність у повнолітніх осіб визначається шляхом експертного обстеження медико-соціальними експертними комісіями (МСЕК), підпорядкованими Республіканському в АР Крим, обласним та міським в містах Києві та Севастополі центрам (бюро) медико-соціальної експертизи.

Рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. При цьому враховуються характер захворювання, ступінь вираженості порушених функцій організму, в тому числі, що значно впливають на професію, ефективність лікування, та реабілітаційних заходів, стан компенсаторно-адаптаційних можливостей організму, клінічний та трудовий прогноз, здатність до соціальної адаптації, потреба в різних видах реабілітації та соціальної допомоги, особисті установки, конкретні умови і зміст праці, освіта та професійна підготовка, вік, необхідність і можливість працевлаштування.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 1992 року № 83, медико-соціальна експертиза повинна

здійснюватись після повного та всебічного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, визначення клініко-функціонального діагнозу, соціально-психологічного стану, професійно-трудового прогнозу, отримання результатів відновного лікування, соціально-трудової реабілітації та інших даних, що підтверджують стійкий або необоротний характер захворювання.

Хворого, який направляється на медико-соціальне експертне обстеження, представляє лікар, який лікує, або голова лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу. Для вирішення соціальних питань запрошуються представники власника підприємства, установи, організації, де працює хворий, або уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

З метою об`єктивної оцінки стану здоров`я і ступеня обмеження життєдіяльності при огляді у МСЕК в кожному випадку проводиться комплексне обстеження хворого: опитування, вивчення необхідних документів, комісійний огляд усіма членами МСЕК та оцінка стану всіх систем організму, вивчення всіх необхідних даних лабораторних та функціональних методів дослідження.

Після прийняття експертного рішення про групу інвалідності, визначення реабілітаційного потенціалу та реабілітаційного прогнозу складається індивідуальна програма реабілітації, де

зазначаються конкретні заходи щодо реабілітації інваліда, передбачається їх послідовність, комплексність і терміни виконання, очікувані результати та критерії оцінки ефективності реабілітаційних заходів.

Залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють I, II, III групу інвалідності, а також причини інвалідності: загальне захворювання; інвалідність з дитинства; трудове каліцтво;

професійне захворювання; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, пов`язані з перебуванням у партизанському загоні; поранення, контузії або каліцтва, пов`язані з бойовими діями у період Великої Вітчизняної війни (або з наслідками бойових дій); поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні обов`язків військової служби; захворювання, отримане в період проходження військової служби; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні інтернаціонального обов`язку; поранення, контузія, травма, каліцтво, захворювання, отримані при виконанні обов`язків військової служби під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних об`єктах та випробуваннях ядерної зброї; захворювання, травма, каліцтво, пов`язані з роботами під час ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та інших ядерних об`єктах; захворювання, пов`язане з впливом аварії на Чорнобильській АЕС.

Розділом 2 даної Інструкції визначені критерії встановлення груп інвалідності, а саме:

П. 2.1. Перша група інвалідності - підставою для встановлення першої групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженим дефектом, що призводять до значного обмеження життєдіяльності людини, неспроможності до самообслуговування і викликають потребу в постійному, що не регулюються, сторонньому нагляді, догляді чи допомозі.

До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю нездатні до самообслуговування, потребують повного постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду, абсолютно залежні від інших осіб або, які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування, потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду, залежні від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій.

Критеріями встановлення I групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у значному ступені: обмеження самообслуговування III ст.; обмеження здатності самостійно пересуватися III ст.; обмеження здатності до навчання III ст.; обмеження здатності до трудової діяльності III ст.; обмеження здатності до орієнтації III ст.; обмеження здатності до

спілкування III ст.; обмеження здатності контролювати свою поведінку III ст.

П. 2.2. Друга група інвалідності - підставою для встановлення другої групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженим дефектом, що призводять до значного обмеження життєдіяльності людини, при збереженій здатності до самообслуговування, та не викликають потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді чи допомозі.

Критеріями встановлення другої групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності у вираженому ступені: обмеження самообслуговування II ст.; обмеження здатності самостійно пересуватися II ст.; обмеження здатності до навчання II ст.; обмеження здатності до трудової діяльності II ст.; обмеження здатності до орієнтації II ст.; обмеження здатності до спілкування II ст.; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ст.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві або більше хвороби, що призводять до інвалідності, наслідки травми або уроджені дефекти та їх комбінації, що в

сукупності функціональних порушень призводять до значного обмеження життєдіяльності людини та її працездатності.

Друга група визначається інвалідам з дитинства (учням, студентам закладів освіти I-IV рівнів акредитації) за наявності ознак інвалідності на період навчання; після закінчення учбового

закладу надається довідка про придатність їх до роботи внаслідок набуття професії.

Інваліди II групи можуть виконувати ту чи іншу роботу в спеціально створених умовах: в спеціальних для інвалідів цехах, де забезпечується організація особливого режиму праці (скорочення робочого дня, індивідуальні норми виробітку, додаткові перерви у роботі, суворе дотримання санітарно-гігієнічних норм, медичний нагляд і систематична лікарська допомога і т. ін.), на спеціально створених робочих місцях, в надомних умовах з індивідуальним ритмом роботи без обов`язкових норм виробітку, з доставкою в необхідних випадках сировини додому та прийманням вдома готової продукції.

Інваліди II групи можуть виконувати не протипоказані види праці, в тому числі і висококваліфікованої, у будь-яких установах і на підприємствах різних форм власності, де адміністрація забезпечує спеціальні умови (наприклад, ненормований робочий день, невеликий обсяг роботи, необхідні перерви в роботі, режим харчування, окремі приміщення і т. ін.).

П. 2.3. Третя група інвалідності - підставою для встановлення третьої групи інвалідності є

стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або уродженими дефектами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності, в тому числі працездатності, які потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Критеріями встановлення III групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені: обмеження самообслуговування I ст.; обмеження здатності самостійно пересуватися I ст.; обмеження здатності до навчання I ст.; обмеження здатності до трудової діяльності I ст.; обмеження здатності до орієнтації I ст.; обмеження здатності до спілкування I ст.; обмеження здатності контролювати свою поведінку I ст.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності визначається частковою втратою можливостей до повноцінної трудової діяльності (втрата професії, значне зниження кваліфікації або зменшення обсягу трудової діяльності; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні): значне зменшення (більше ніж на 25%) обсягу трудової діяльності; втрата професії чи значне зниження

кваліфікації; значне утруднення в набутті професії чи в працевлаштуванні в осіб, що раніше ніколи не працювали та не мають професії.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 (набрала чинності з 18 грудня 2009 року) затверджено Положення про медико-соціальну експертизу та Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.

Зазначеним Положенням про медико-соціальну експертизу визначається процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації (п. 1 Положення № 1317).

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 3 Положення № 1317).

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій (п. 4 Положення про медико-соціальну експертизу № 1317).

Приписами п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу № 1317 обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно з п.11 Положення про медико-соціальну експертизу міські, міжрайонні, районні комісії, серед іншого, визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Згідно з п. 15 Положення про медико-соціальну експертизу № 1317 комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Медико-соціальна експертиза проводиться після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб інваліда, визначення клініко-функціонального діагнозу, професійного, трудового прогнозу, одержання результатів відповідного лікування, реабілітації за наявності даних, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (п. 17 Положення про медико-соціальну експертизу № 1317).

За правилами п.3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності № 1317 медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до п.8 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності № 1317 датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

Згідно пунктів 23, 24 зазначеного вище Положення № 1317 у разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або інвалід має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення.

Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ.

МОЗ за наявності фактів порушення законодавства про медико-соціальну експертизу доручає Центральній медико-соціальній експертній комісії МОЗ або Кримській республіканській, Київській та Севастопольській міським або обласній комісії іншої області повторно розглянути з урахуванням усіх наявних обставин питання, з якого оскаржується рішення, а також вживає інших заходів впливу для забезпечення дотримання законодавства під час проведення медико-соціальної експертизи.

В особливо складних випадках Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ, Кримська республіканська, обласна, центральна міська комісія та МОЗ можуть направляти осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, для проведення медико-соціального експертного обстеження до клініки Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ) та Науково-дослідного інституту реабілітації інвалідів (м. Вінниця). Після обстеження зазначені науково-дослідні установи складають консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер.

Критерії встановлення інвалідності визначені п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності № 1317.

Причини інвалідності встановлюються згідно з п. 26 Положення № 1317. Повторний огляд інвалідів проводиться згідно з п. 22 Положення № 1317.

Згідно п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності №1317 особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності.

В спірному випадку судом встановлено, що позивач знаходився на обстеженні в клініці Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» за направленнями Дніпропетровського обласного центру медико-соціальної експертизи: з 15.03.2005 по 29.03.2005 у хірургічному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1376 ); з 25.02.2008 по 05.03.2008 у терапевтичному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1071 ); з 25.02.2009 по 05.03.2009 у терапевтичному відділені (медична карта стаціонарного хворого № 1118).

Відповідно до нормативних актів, що регулюють діяльність ДУ «УкрДержНДІМСПІ МОЗ України», інститут проводить медико-соціальне експертне обстеження, за результатами якого складає консультативні висновки, які для комісії мають рекомендаційний характер. В ході такого обстеження, в тому числі, встановлюється відповідний діагноз. А при проведенні медико-соціальної експертизи відповідною МСЕК, критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки. Комісії МСЕ залежно від ступеня обмеження життєдіяльності встановлюють І, II, III групу інвалідності, а також причини інвалідності.

За результатами обстеження позивача відповідачем-1 складалися консультативні висновки, які ґрунтуються на засадах об`єктивного огляду хворого, даних додаткових методів обстеження. Встановлені діагнози відповідають затвердженим класифікаціям хвороб та діючим нормативним документам, які регламентують проведення медико-соціальної експертизи в Україні (дійсним на період складання консультативних висновків).

З огляду на встановлені у справі обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність фактів порушення відповідачами вимог наведених нормативних актів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що рішення про інвалідність ґрунтується на оцінці комплексу клініко-функціональних, соціально-педагогічних, соціально-побутових та професійних факторів. За нормативними документами щодо встановлення груп інвалідності в Україні, критеріями встановлення групи інвалідності є не діагноз, а його наслідки, які призвели до порушення функції органів і систем організму, які, в свою чергу, призвели до обмеження життєдіяльності.

Ступені порушення функцій організму та обмеження життєдіяльності і є критеріями встановлення тієї чи іншої групи інвалідності. У даному випадку йде про порушення функції травлення. Відповідно до цього й визначалися група та відсотки втрати працездатності.

Доводи позивача, що наявність певного діагнозу визначає групу інвалідності та ступінь втрати працездатності, є безпідставними.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання дій і рішень Дніпропетровської обласної медико-соціальної експертної комісії і ДУ Українського Державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності щодо встановлення інвалідності позивача та ступеня втрати працездатності.

Крім того, суд першої інстанції вірно вказав про відсутність повноважень щодо самостійного визначення групи інвалідності та втрати працездатності позивача, так як вказане є дискреційними повноваженнями відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Отже, суд не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд також правомірно відмовив позивачу в їх задоволенні, виходячи з того, що відшкодування моральної шкоди є похідним від встановлення протиправної поведінки, що мала місце з вини відповідачів. Втім оскільки остання судом не встановлена, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди із відповідачів.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі № 160/12235/19 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко