Справа № 200/4289/20-а
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р. Справа№200/4289/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Циганенка А.І., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2020 року шляхом надіслання поштою позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, у якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо застосування до пенсії позивача законодавства що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу борг по пенсії за віком з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року на загальних підставах, без застосування законодавства що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

04 травня 2020 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами спрощеного позовного провадження.

05 травня 2020 року витребувані докази від відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію за віком. У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції він був вимушений переїхати до м. Селидове, де і зареєстрував своє постійне місце проживання. Проте відповідач при виплаті заборгованості застосовує законодавство, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

21 травня 2020 року відповідач подав відзив на адміністративний позов, в якому припинення виплати пенсії позивачу пояснює посиланням на постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі - Постанова КМУ № 509), від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 637) та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (далі - Постанова КМУ № 365). Відповідач просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що заборгованість з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року нарахована та буде виплачена за окремим фінансуванням на означені цілі на умовах окремого порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_1 .

Позивач є пенсіонером за віком та перебуває на обліку в Селидовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області, отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до листа відповідача від 10 березня 2020 року №2839/03 пенсія за минулий період з 01 вересня 20198 року по 30 листопада 2018 року у сумі 29390,22 грн. нарахована та буде виплачена за окремим фінансуванням на означені цілі. Крім того позивачу роз`яснено, що особо, яка прописалась на території підконтрольній українській владі після початку антитерористичної операції, вважається внутрішньо переміщеною особою.

Будь-які документи, які б свідчили про оформлення припинення виплати пенсії позивачу певним рішенням в матеріалах справи відсутні.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини 1,2 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідач підтвердив взяття позивача на облік та наявність нарахованої заборгованості з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року, яка буде виплачена за окремим фінансуванням на означені цілі на умовах окремого порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на положення Постанови № 637, Порядку № 509, положення наведених нормативно-правових актів до даних правовідносин не застосовуються, оскільки стосуються забезпечення реалізації положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Позивач дійсно формально підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи. Втім, отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 лютого 2018 року у справі №234/11095/17 (№ К/9901/163/17).

Відповідно до положення абзацу 2 пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі Правила № 207) відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як встановлено судом, Позивач змінив місце свого постійного проживання та зареєстрована на підконтрольній Україні території, тому його право на отримання пенсії не може залежати від наявності довідки внутрішньо переміщеної особи (або рішення про відмову у наданні такої довідки з обґрунтуванням підстав відмови) та від виконання вимог нормативно-правових актів, які встановлюють порядок для осіб із таким статусом.

Крім того, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

У преамбулі до Закону № 1058-IV зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Суд зазначає, що відсутність встановленого порядку виплати заборгованості з пенсії за попередній період не може бути підставою для її невиплати, а Постанова КМУ № 365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку, що слід прийняти рішення про визнання протиправними дії відповідача щодо застосування до пенсії позивача законодавства що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та зобов`язати відповідача виплатити позивачу заборгованість з пенсії за віком з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без застосування законодавства що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам..

Оскільки сплата судового збору була відстрочена, а рішення постановлено проти відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань останнього (статті 133, 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 241-246, 250, 251, 255, 295, 297, , пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення», підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ,; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (місцезнаходження: 85400, Донецька область, м. Селидове, вул. Героїв Праці, буд. 6; ) про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправними дії Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області щодо застосування до пенсії позивача законодавства що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Донецькій області виплатити позивачу заборгованість з пенсії за віком з 01 вересня 2018 року по 30 листопада 2018 року на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без застосування законодавства що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Повне рішення складено 10 червня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Донецького окружного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя А.І. Циганенко