Справа № 264/1853/20
Суддя: Пустовойт Т. В.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/1853/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області в особі судді Пустовойт Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Кулібаби Марини Валеріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому вказав, що 21 лютого 2020 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Постанову по справі про адміністративне правопорушення винесено за те, що 21 лютого 2020 року об 11-19 годин ОСОБА_1 керував автомобілем «Citroen Jumper» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9-г Правил дорожнього руху України. Із постановою не згоден і просить її скасувати. В обґрунтування своїх вимог вказав, що Правил дорожнього руху України не порушував, вказаний автомобіль зупинив у дозволяючому місці. При цьому зазначив про невідповідність дійсності даних внесених поліцейським у постанову, а саме невірно вказано місце події, так адреса - м.Маріуполь, пр.Миру, буд.76 є місцем розташування кафе «Хлеб дю солей», де він не здійснював зупинку. Зупинку здійснено напроти кафе « Піца Рояль », адресою якого є м. Маріуполь , провул.Нахімова, буд.9. Також у винесеній постанові поліцейським не конкретизовано яке порушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, допущено позивачем. Вважає, що інспектор упереджено та не об`єктивно поставилася до з`ясування обставин справи, незаконно визнала його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддала стягненню, тому просить постанову посадової особи про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 24.03.2020 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду із даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, неодноразово надавав на адресу суду відповіді на відзив відповідачів, за змістом яких категорично не погоджувався з порушенням ним Правил дорожнього руху, вказував, що зупинив у дозволяючому місці, а не в зоні дії розмітки 1.16.4, що позначає острівці безпеки, як на то вказував працівник поліції при складанні оскаржуваної постанови. Надав заяву про розгляд справи без його присутності в письмовому провадженні, позовні вимоги викладені у адміністративному позові підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Михайленко І.С., який діє на підставі довіреності від 20.12.2019 року, вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, в якому зазначив про законність дій інспектора Кулібаби М.В., оскільки позивачем було допущено порушення правил дорожнього руху, а саме п.15.9-г, та за скоєне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за ч.1 ст.122 КУпАП. У підтвердження доводів, надав диск з відеозаписом. На підставі цього просив відмовити у задоволенні адміністративного позову. 01.06.2020 року до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Співвідповідач поліцейський Кулібаба М.В. надала аналогічний відзив на позовну заяву, згідно якого наполягала на законності своїх дій. 01.06.2020 року до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.

Оскільки обидві сторони у справі в судове засідання не з`явилися, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі наданий відеозапис, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що 21 лютого 2020 року постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2138959 поліцейським взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Кулібабою М.В. було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, зокрема за те, що він 21 лютого 2020 року об 11-19 годин, керував автомобілем «Citroen Jumper» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснив зупинку транспортного засобу за адресою - м.Маріуполь, пр.Миру, буд.76, ближче 10 метрів від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9-г Правил дорожнього руху України. Вказане порушення тягне за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.122 КУпАП, за скоєння якого накладено штраф в сумі 255 грн.

Відповідно до ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вимогами ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливим. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно законодавства.

Пунктом 15.9-г Правил дорожнього руху України передбачено, що зупинка забороняється, зокрема, на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Згідно постанови серії ЕАК №2138959 ОСОБА_1 порушив п.15.9-г Правил дорожнього руху України. Порушення зафіксовано відеореєстратором, встановленим на службовому автомобілі, та бодікамерою, закріпленою на форменому одязі інспектора, що є допустимим відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395.

Вказані докази суд приймає як належні, оскільки відомості про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення міститься в п.9 постанови серії ЕАК №2138959 від 21.02.2020 року.

Аналогічна правова позиція щодо належності доказу викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24.01.2019 року у справі №428/2769/17 та від 19.02.2020 року у справі №524/1284/17.

Також постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 року у справі №216/5226/16-а, зазначено, що доказом порушення ПДР не може бути відеозапис з нагрудної камери поліцейського, якщо він не відображає відомостей про вчинення правопорушення, а лише містить процесуальну послідовність винесення постанови.

Натомість відеозапис, наданий суду відповідачем, містить саме відомості про вчинення позивачем правопорушення.

Згідно діючого законодавства, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2020 року у справі №204/8036/16-а.

Відповідно до примітки зазначеної у ст.122 КУпАП, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення.

З відеозапису наданого відповідачем (відеофайли № та № ) убачається, що ОСОБА_1 не заперечував факт особистого керування вказаним автомобілем та здійснення саме ним зупинки транспортного засобу у визначеному в постанові місці.

Відтак, з вказаних відеозаписів оптичного диску, вбачається що саме позивач, здійснив зупинку «Citroen Jumper» державний номерний знак НОМЕР_1 ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.07.2019 року у справі №216/5226/16-а(2-а/216/33/17).

Замір відстані на місці вчинення правопорушення проводився інспектором Кулібабою М.В. за допомогою вимірювальної стрічки в присутності ОСОБА_1 Зафіксовано зупинку автомобіля ближче 10 метрів від пішохідного переходу (4,98м) (відеофайл № , фотофайли photo_2020-02-21_11-36-31 та photo_2020-02-21_11-36-34). Останній виказував заперечення щодо нульової точки вимірювання (заднього правого колеса транспортного засобу) та наполягав на проведенні вимірювання від переднього правового колеса автомобілю, проте в той же час особисто підтвердив що від заднього правого колеса відстань до пішохідного переходу є 4 метри, а від переднього можливо буде 6 метрів, що в решті решт не є допустимою відстанню та не спростовує зупинку автомобіля ближче 10 метрів від пішохідного переходу.

Відповідальність за порушення пункту 15.9-г Правил дорожнього руху України передбачена ч.1 ст.122 КУпАП.

Твердження позивача, щодо наявності невідповідності у зазначені місця події, суд не приймає до уваги, оскільки як вбачається з наданих відеозаписів, позивачем здійснено зупинку транспортного засобу напроти торцевого боку буд.76 по пр.Миру в м.Маріуполі, біля кафе « Піца Рояль », яке знаходиться на перехресті пр.Миру та провул.Нахімова в м.Маріуполі, як і пішохідний перехід, від якого здійснено зупинку ближче 10 метрів.

Також суд вважає за необхідне вказати на обставину не зазначену сторонами. Як убачається з запису відеореєстратора, встановленого на службовому автомобілі працівників поліції (відеофайл IMG-6467), під час фіксування вчинення ОСОБА_1 порушення п.15.9-г Правил дорожнього руху України, зафіксовано наявність увімкненої аварійної сигналізації на зупиненому транспортному засобі. При цьому позивачем ані в позовній заяві, ані протягом судового розгляду справи не зазначалось про здійснення ним екстреної зупинки у стані крайньої необхідності (аварійна поломка, погане самопочуття, тощо), а відтак суд розцінює такі дії позивача, як усвідомлене порушення Правил дорожнього руху та намагання винним уникнути адміністративної відповідальності у разі фіксування вказаного правопорушення.

Правова позиція щодо здійснення екстреної зупинки викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.02.2020 року у справі № справа №545/3654/16-а.

Отже, виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач Кулібаба М.В. діяла в межах своїх повноважень, склала постанову при наявності адміністративного правопорушення в діях позивача, за вчинення якого у передбаченому чинним законодавством порядку суб`єктом владних повноважень винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, при визначенні розміру якого працівник патрульної поліції врахувала особу порушника та конкретні обставини справи, права позивача при цьому порушені не були, у зв`язку з чим, у задоволенні позову відмовляє у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 139, 243-246 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Кулібаби Марини Валеріївни про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Суддя: Т.В. Пустовойт