Справа № 360/2168/20
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/2168/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Шембелян В.С., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до приватного виконавця округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 02 червня 2020 року надійшов адміністративний позов адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильвича (далі - відповідач,), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" (далі - третя особа), з такими позовними вимогами:

- визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2020 ВП № 61854781 з примусового виконання виконавчого напису 2899 від 06.03.2020, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" заборгованості в розмірі 25360,21 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом № 1404 випадках приватні виконавці. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у трьох випадках. - за місцем проживання, перебування боржника; - за місцем роботи боржника; - за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчим округом відповідача є м. Київ. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах м. Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м. Києві, місце роботи боржника знаходиться у м. Києві, або ж майно боржника знаходиться у м. Києві.

Представник зазначив, що позивач зареєстрована та фактично мешкає з 15.06.1983 року у с. Дмитрівка Луганської області, у володінні не має нерухомого майна, місцезнаходженням якого є місто Київ, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у зв`язку з чим виконавче провадження № 61854781 відкрито відповідачем протиправно.

Ухвалою суду від 03.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін, із врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця, встановлених статтею 287 КАС України та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Від відповідача 11.06.2020 за вх.22827/2020 (арк.спр. 63-66) надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що у виконавчому написі №2899 від 06.03.2020, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вказано місце проживання боржника АДРЕСА_1 . Таким чином, оскільки до приватного виконавця надійшов виконавчий документ, в якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку, з пред`явленням не за місцем виконання. Вважає, що дії приватного виконавця є правомірними.

Також відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду, у зв`язку з чим просить залишити позовну заяву без розгляду.

В судове засідання сторони не прибули, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта (частина дев`ята статті 205 КАС України).

З огляду на положення статті 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути адміністративну справу за відсутності представників сторін у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статті 90 КАС України, суд встановив такі обставини справи.

Матеріалами виконавчого провадження ВП № 61854781, наданими відповідачем до суду підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є боржником, а Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" (ідентифікаційний код 39508708, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Січових Стрільців, 37/41, к.7б) є стягувачем у у вказаному виконавчому провадженні, яке перебуває на виконанні у приватного виконавця Клименка Р.В.

Клименко Р.В. (місцезнаходження: 02094, м.Київ, вул.Поправки Юрія, 6, оф.31) є приватним виконавцем у виконавчому окрузі м. Києва, про що свідчить інформаційна довідка з Єдиного реєстру приватних виконавців України (а.с.11 зв.бік).

Матеріали виконавчого провадження також містять копію договору № 05207/0015ХSGF від 06.12.2013, що укладено між ПАТ "Платинум Банк", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 79 від 22.02.2018 є ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" та ОСОБА_1 на суму 9000 гривень, в якому зазначено як адресу реєстрації та фактичного проживання позичальника ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 ; іншої адреси її проживання не зазначено. (а.с.67 зв.бік - 68).

Виконавчим написом від 06.03.2020 за № 2899, вчиненим приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, звернуто стягнення з ОСОБА_1 , яка є боржником за кредитним договором № 05207/0015ХSGF від 06.12.2013, укладеним нею із ПАТ " Платинум Банк", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору Відступлення Прав Вимоги за кредитними договорами 79 від 22.02.2018 є ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС", на користь стягувача - ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС". Стягнення заборгованості провадиться за період з 22.02.2018 по 01.11.2019. Сума повної заборгованості складає 24860,21 грн (а.с.68 зв.бік).

Отримавши виконавчий напис нотаріуса від 06.03.2020 за № 2899, ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" 16.04.2020 звернулось до приватного виконавця виконавчого округу м .Києва Клименка Р.В. із заявою вих.№1036/ПВ/20 від 23.03.2020 про примусове виконання виконавчого напису № 2899 від 06.03.2020, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 25360,21 грн (а.с.66 зв.бік-67).

У виконавчому написі нотаріусу № 2899 від 06.03.2020 та в заяві від 16.04.2020 про його примусове виконання зазначено адресу місця реєстрації боржника: АДРЕСА_2 , адресу проживання: АДРЕСА_3 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименко Р.В. від 16.04.2020 було відкрито виконавче провадження № 61854781 з примусового виконання виконавчого напису №2899, виданого 06.03.2020 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" заборгованості в розмірі 25360,21 грн (а.с.83-84 зв.бік).

Також, постановою приватного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП 61854781 від 16.04.2020 визначено для боржника, ОСОБА_1 , розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в загальній сумі 300,00 грн (а.с.78 зв.бік).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Клименко Р.В. про стягнення з боржника основної винагороди від 16.04.2020 ВП № 61854781, стягнуто з боржника, ОСОБА_1 , основну винагороду у сумі 2536,02 грн (а.с.80).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Кдименко Р.В. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також, на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.77).

Отже всі зазначені постанови прийняті приватним виконавцем однією датою і надіслані боржнику одночасно.

Посилаючись на те, що у відповідача не було підстав для винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкрито не за місцем розташування боржника та його майна, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи адміністративний позов по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно з вимогами частини 3 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон України № 1404-VІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Таким чином, приватні виконавці є суб`єктами владних повноважень в розумінні положень пункту 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки наділений владними управлінськими функціями щодо здійснення виконавчих дій відповідно до вказаних вимог чинного законодавства.

Згідно з вимогами ч.2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ст. 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 3 частини першої статті 3 названого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.

Відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII) у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною першою статті 25 Закону №1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

А відповідно до частини другої цієї статті, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Місце виконання рішення згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за №512/5, визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно із ч. 2 ст. 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" № 1403-VII від 02.06.2016, (далі Закону №1403), приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до ч. 2 ст.24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.

За змістом статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Таким чином, повноваження приватного виконавця обмежені його виконавчим округом.

Оскільки в спірних правовідносинах приватний виконавець діє як суб`єкт владних повноважень відповідно до зазначених вище норм чинного законодавства, з`ясовуючи наявність в нього повноважень на відкриття виконавчого провадження стосовно певного боржника, він має діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 статті 2 КАС України).

Тому суд дійшов висновку, що для того, щоб переконатися в наявності своїх повноважень на вчинення виконавчих дій, приватний виконавець має вимагати від особи, що звертається до нього з заявою про примусове виконання документи на підтвердження факту проживання, перебування боржника - фізичної особи за певною адресою в межах свого виконавчого округу, наявність яких у фізичної особи передбачена чинним законодавством (паспорт, довідка внутрішньо переміщеної особи, тощо).

Матеріалами справи підтверджено та не спростовано відповідачем, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с.Дмитрівка, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.06.1983, згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , що виданий Новоайдарським РВ УМВС України у Луганській області 23.09.1999 (а.с.10-11).

Суд, керуючись статтями 73,76 КАС України, визнає неналежними доказами у справі, надані відповідачем на підтвердження факту проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , виконавчий напис нотаріусу № 2899 від 06.03.2020 та заяву від 16.04.2020 про його примусове виконання, оскільки ці обидва документи створені за ініціативою стягувача, на підставі документів кредитування позивача, однак в самому договорі № 05207/0015ХSGF від 06.12.2013 - визначення такої адреси проживання позичальника відсутнє.

Інших належних доказів, що підтверджують факт проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 чи іншою адресою в м. Києві на момент прийняття приватним виконавцем вказаного виконавчого документу до виконання, суду не надано, отже відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності вчинення ним виконавчих дій і прийняття виконавчих документів стосовно ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження № 61854781 від 16.04.2020 на підставі виконавчого напису №2899 від 06.03.2020, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідач, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не довів законність та обґрунтованість власного рішення, яке є предметом оскарження позивачем.

З огляду на те, що відповідачем не доведено правомірності винесеної постанови про відкриття виконавчого провадження № 61854781 від 16.04.2020, суд дійшов висновку також про безпідставність прийняття інших постанов в межах цього виконавчого провадження, в тому числі про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди виконавця, про арешт коштів боржника.

Тому, встановивши факт порушеного права позивача, на захист якого він звернувся до суду, керуючись вимогами частини 2 статті 9 та пунктами 2 та 10 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та, зокрема, визнати протиправною та скасувати постанову № 61854781 від 16.04.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; визнати протиправною та скасувати постанову № 61854781 від 16.04.2020 про стягнення з боржника основної винагороди виконавця; визнати протиправною та скасувати постанову № 61854781 від 16.04.2020 про арешт коштів боржника.

Як наслідок, позовні вимоги підлягають задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав позивача.

Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що вказане питання було вирішено ухвалою суду при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, якою визнано поважними причини пропуску звернення до суду із позовом та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд керується такими вимогами чинного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з пунктом першим частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (пункти перший, другий частини сьомої статті 139 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В позові заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с.6) та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7600,00 грн.

На підтвердження факту понесених позивачем витрат на правову допомогу позивач надав суду такі докази:

- договір про надання правової допомоги від 25.05.2020 (а.с.17);

- додатковий договір до договору про надання правової допомоги від 25.05.2020 (а.с.18 зв.бік-19);

- акт виконаних робіт (наданих послуг) від 01.06.2020 (а.с.20);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.21);

- копію ордера на надання правничої (правової) допомоги (а.с.22).

З урахуванням тих обставин, що відповідач оспорює розмір заявлених позивачем витрат на правову допомогу (а.с. 65 зв.бік-66), суд вирішує питання щодо наявності підстав для відшкодування цих витрат.

Судом встановлено, що 25.05.2020 ОСОБА_1 та адвокат Старовойтов О.В., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №19/04-7 від 19.04.2019 уклади договір про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 2.2.2 даного договору адвокат має право вимагати сплату гонорару та компенсації фактичних витрат на надання правової допомоги в розмірі та в порядку, передбаченому договором.

Згідно пункту 2.3 вказаного договору клієнт зобов`язується сплатити гонорар адвокату в розмірі та в строк окремо погоджені між ними.

Пунктом 5.1 договору визначено, що детальний перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюються сторонами та може визначатися додатково (ми) угодою (ми) до цього договору.

Вивченням змісту акту виконаних робіт (наданих послуг) від 01.06.2020 судом встановлено, що адвокат надав, а клієнт прийняв (отримав) правову допомогу у формі: усної консультації з вивченням документів, вартість - 500 гривень; складання заяви до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича , вартість - 500 гривень; пошук та аналіз судової практики з питань застосування законодавства у спірних правовідносинах, складання стратегії представництва інтересів клієнта в судовому засіданні, вартість - 1000 гривень; складання позову, вартість - 2000 гривень; складання заяви про забезпечення позову - 1000 гривень. Загальна сума, яка підлягає оплаті - 5000 гривень. У додатковому договірі зазначено, що фактично оплачено станом на 25.05.2020 - 7600 гривень (арк. спр. 19).

Як вбачається з аналізу наведених вище правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі. За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім нього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатиним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена па вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

При цьому, розмір витрат позивача не підтверджено згідно з умовами договору про надання професійної правничої допомоги.

Документи, які були надані представником позивача - є розрахунковими, вони не є доповненнями до договору та не замінюють собою умови останнього щодо порядку обчислення гонорару, вартості послуг, які в договорі відсутні. Разом з цим, в договорі про надання адвокатом правничої допомоги не зазначено конкретного номеру судової справи за яким адвокат надає вказану правничу допомогу ОСОБА_1

Необхідного умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

На підтвердження понесення таких витрат позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги; копію додаткового договору, копію акта виконаних робіт, проте, жодних доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу (їх оплати) позивачем до матеріалів справи надано не було, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7600 гривень.

За наслідками розгляду справи підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с.6).

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов адвоката Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до приватного виконавця округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "СІТІ ФІНАНС" про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича ВП № 61854781 від 16.04.2020 про відкриття виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича ВП № 61854781 від 16.04.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича ВП № 61854781 від 16.04.2020 про стягнення з боржника основної винагороди виконавця.

Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича ВП № 61854781 від 16.04.2020 про арешт коштів боржника.

Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (місце знаходження: 02094, м.Київ, вул.Поправки Юрія, 6, оф.31) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 287 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.С. Шембелян