Справа № 140/7348/20
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

10 червня 2020 рокуЛуцькСправа № 140/7348/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Лозовського О.А.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «ПриватБанк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство ПриватБанк про визнання протиправною бездіяльності щодо не зняття арешту з нерухомого майна та зобов`язання зняти арешт, накладений постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіля Д.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 31.07.2012 у виконавчому провадженні ВП №33664950.

Позов обґрунтовано, тим, що при зверненні 13.05.2020 до нотаріуса ОСОБА_1 було повідомлено про наявність арешту на все нерухоме майно та заборона його відчуження, згідно постанови про арешт майна боржника ВП 33664950 від 31.07.2012, накладеного головним державним виконавцем ВДВС Рожищенського РУЮ Кисіль Д.В., реєстраційний номер обтяження: 12811025. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно. Тип обтяження: арешт нерухомого майна.

Позивач вказує, що 13.05.2020 звернувся з заявою до Рожищенського РВ ДВС про зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження згідно ВП 33664950 від 31.07.2012, однак, листом від 19.05.2020 Рожищенський РВДВС надав відповідь, що виконавчий лист №2/0314/200 від 17.05.2012 згідно якого відкрито ВП 33664950 від 31.07.2012 на примусовому виконанні в Рожищенському районному відділу Державної виконавчої служби не перебуває. Дане виконавче провадження завершене 26.03.2015 згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» і повернуте стягувачу, тому відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна та зняття заборони на його відчуження.

У зв`язку із зазначеним, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 01.06.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в даній адміністративній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами Розділу 2 Глави 11 «Розгляд окремих категорій термінових адміністративних справ» Кодексу адміністративного судочинства України. Призначено у даній справі судове засідання на 15:30 10.06.2020.

В судове засідання, призначене на 15:30 год. 10.06.2020, учасники справи та їх представники не прибули хоча були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи. У свою чергу, представником третьої особи було подано до суду заяви про розгляд справи без його участі та про закриття провадження у справі у зв`язку з непідсудністю даної категорії спорів адміністративним судам.

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіль Д.В. від 23.07.12.2012 ВП №33664950 відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2/0314/200 від 17.05.2012, виданого Рожищенським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 5403,75 дол. США в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 9).

31.07.2012 постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Кисіль Д.В. в межах виконавчого провадження № 33664950 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 (а. с. 10).

Разом з тим, як слідує з постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Рожищенського районного управління юстиції Пастушак В.П. від 26.03.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві, виконавчий лист №2/0314/200 від 17.05.2012, виданий Рожищенським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 5403,75 дол. США в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» повернутий стягувачеві без виконання згідно пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 11).

Як слідує з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається, що 31.07.2012 реєстратором Волинської філії Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України накладено арешт на «невизначене майно, все майно» ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №33664950 від 31.07.2012, що порушує права позивача.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не зняття арешту у зв`язку з повернення виконавчого листа стягувачу без виконання протиправною, тому звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів першого, другого частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Так, підставою цього позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на невизначене майно державним виконавцем у знищеному виконавчому провадженні, що є перешкодою для нього в реалізації законних прав власника на нерухоме майно.

Як слідує з матеріалів справи, виконавче провадження №33664950 у межах якого накладено арешт на майно позивача, завершене у зв`язку із повернення виконавчого листа стягувачу та знищено за закінченням строків зберігання. Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин, позивач та відповідач не є сторонами виконавчого провадження, у якому вживаються заходи з арешту майна.

За таких умов позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, які пов`язані з реалізацією права власності та фактично є різновидом негаторного позову, оскільки позивач, як власник, просить суд усунути безпідставні перешкоди з боку відповідача, що пов`язані із здійсненням ОСОБА_2 О ОСОБА_3 прав щодо користування та розпорядження своїм майном.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі №340/25/19.

Судом встановлено, що виконавчий лист №2/0314/200 від 17.05.2012, з виконання якого державним виконавцем вчинялися дії для примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , виданий Рожищенським районним судом Волинської області, тому дана справа підсудна Рожищенському районному суду Волинської області як цивільному суду.

Таким чином, виходячи із суті спору, такий спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно частини 2 статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

Наслідки закриття провадження у справі передбачені статтею 239 КАС України.

Так, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На виконання вимог частини 1 статті 239 КАС України суд роз`яснює, що даний спір належить розглядати у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 238 КАС України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, тому сплачену позивачем суму судового збору згідно з квитанцією №28 від 26.05.2020 в розмірі 840,80 грн, який зарахований до спеціального фонду державного бюджету України, що стверджується відповідною випискою, слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 7 Закону України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

Клопотання про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «ПриватБанк» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, закрити.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, сплачений відповідно до квитанції №28 від 26.05.2020.

Оригінал квитанції №28 від 26.05.2020 залишити в матеріалах справи.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її складення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Суддя О.А. Лозовський