Справа № 640/5728/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року м. Київ № 640/5728/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу адміністративну справу

за позовом Комунальної корпорації "Київавтодор"

до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальна корпорація "Київавтодор" (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 (далі також - державний виконавець);

- скасувати постанову про призначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 28.02.2020 ВП № 61153250, винесену старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1;

- скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 28.02.2020 ВП № 61153250, винесену старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова від 28.02.2020 року про призначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № 61153250 позивачу, як боржнику у виконавчому провадження №61153250, не надсилалася, та не отримувалася останнім.

Також позивачем повідомлено, що окрім винесення постанови від 10.02.20202 року про відкриття виконавчого провадження №61153250, інших дій у межах цього виконавчого провадження державним виконавцем вчинено не було, а постанова від 28.02.2020 року про призначення розміру додаткових витрат не містить відомостей щодо таких витрат, всупереч вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень.

З огляду на те, що постанова від 28.02.2020 року про призначення розміру додаткових витрат є необґрунтованою, позивач просить її скасувати.

Крім того, позивач вважає постанову від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору протиправною, оскільки в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», відповідачем винесено останню не одночасно із постановою від 10.02.02020 року про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, на переконання позивача, дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є протиправними, а постанови, винесені після відкриття виконавчого провадження №61153250 підлягають скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 15.04.2020 року.

Пунктами 5, 6 резолютивної частин ухвали витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61153250. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61153250 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до 13.04.2020 року.

Пунктом 8 резолютивної частини ухвали попереджено відповідача про наслідки невиконання ухвали в частині не надання витребуваних доказів у відповідності до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до Довідки від 15.04.2020 року сторони у судове засідання не прибули.

Водночас, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем у встановлений ухвалою від 30.03.2020 року строк, витребувані документи не подано.

З огляду на відсутність витребуваних матеріалів виконавчого провадження, судом відкладено розгляд справи на 27.04.2020 року, про що повідомлено сторін, зокрема, відповідача, у порядку статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 24.04.2020 року позивачем подано клопотання про здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача.

У судове засідання 27.04.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відповідачем ухвали суду від 30.03.2020 року в частині обов`язку надання доказів не виконано, заяв, клопотань у порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України про продовження процесуального строку встановленого судом для подання витребуваних доказів, або про неможливість подання доказів, не подано.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 року застосовано до Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 145 та частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України. Стягнуто в дохід Державного бюджету України з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) () штраф у сумі 6 081,00 грн. на рахунок Державної судової адміністрації України (01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5, ).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2020 року витребувано повторно у Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61153250. Належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61153250 (із супровідним листом) зобов`язано подати до канцелярії суду до 06.05.2020 року. Звернуто увагу відповідача, що відповідно до частини восьмої статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, визначені цим Кодексом.

Відкладено судове засідання до 20.05.2020 року.

Через канцелярію суду 28.04.2020 року представником відповідача подано заяву про скасування ухвали від 27.04.2020 року про застосування заходів процесуального примусу, до якого відповідачем долучено копії матеріалів виконавчого провадження №61153250.

У судове засідання 20.05.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд дійшов висновку про розгляд заяви про скасування ухвали від 27.04.2020 року та її вирішення за відсутності представників сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2020 року в задоволенні заяви Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 28.04.2020 року про скасування ухвали від 27.04.2020 року про застосування заходів процесуального примусу - відмовлено.

Водночас, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про вирішення питання витребування доказів втретє.

Так, під час вирішення судом заяви про скасування заходів процесуального примусу, судом встановлено, що разом із заявою про скасування ухвали від 27.04.2020 року про застосування заходів процесуального примусу, відповідачем подано копії матеріалів виконавчого провадження №61153250.

Дослідивши ці матеріали, судом встановлено, що в якості матеріалів виконавчого провадження №61153250 відповідачем надано: копію Витягу інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта; відомості ІС ДП "НАІС" (16); копію довіреності, видану Генеральним директором КП "Київавтодор" від 15.01.2020 року №01-19/12/114 на представництво інтересів позивача у справі; копію супровідного листа від 10.02.2020 року б/н "Про відкриття виконавчого провадження"; копію постанови старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 від 10.02.2020 року про відкриття виконавчого провадження ВП №61153250; копію супровідного листа Голосіївського районного суду міста Києва від 23.10.2019 року про направлення виконавчого листа у цивільній справі №752/14981/17 (2/752/4765/17) та копію виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом міста Києва 23.10.2019 року у справі №752/14981/17 (номер провадження 2/752/4765/17).

Разом з тим, предметом адміністративного позову у справі № 640/5728/20 є скасування постанови від 28.02.2020 року про призначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у ВП № 61153250 та скасування постанови від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору у ВП № 61153250, винесених старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1

Проте, оскаржуваних постанов відповідачем до наданих суду матеріалів виконавчого провадження не долучено, як і не надано суду доказів щодо наявності підстав винесення цих постанов, які також мають містити матеріали виконавчого провадження.

Отже, встановлені судом обставини дають підстави вважати вимоги ухвал від 30.03.2020 року та від 27.04.2020 року виконаними суб`єктом владних повноважень не в повному обсязі та не добросовісно, крім того, такі дії відповідача перешкоджають своєчасному проведенню, всебічному, повному та об`єктивному розгляду справи у десятиденний строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про витребування у відповідача належним чином засвідчених копій виконавчого провадження ВП №61153250 втретє.

Так, хвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2020 року втретє витребувано у Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №61153250, які зобов`язано подати до канцелярії суду до 28.05.2020 року. Відкладено судове засідання до 04.06.2020 року. Попереджено керівника Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про наслідки не виконання судового рішення, передбачені статтею 382 Кримінального кодексу України та положень статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України.

Через канцелярію суду 28.05.2020 року начальником Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ярушевською І.І. подано копії матеріалів виконавчого провадження, а саме, постанови від 28.02.2020 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження та від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору.

Правом на подання відзиву суб`єкт владних повноважень не скористався.

У судове засідання 04.06.2020 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З огляду на наявність у матеріалах справи матеріалів виконавчого провадження №61153250, суд дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

23.10.2019 року Голосіївським районним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №752/14981/17 (номер провадження 2/752/4765/17) про стягнення з Комунальної корпорації «Київавтодор» в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. (далі також - виконавчий лист від 23.10.2019 року)

Божником визначено Комунальну корпорацію «Київавтодор» ().

На підставі виконавчого листа від 23.10.2019 року постановою старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 від 10.02.2020 року відкрито виконавче провадження №61153250. Пунктом 3 резолютивної частини постановлено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 64 грн.

28.02.2020 року старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 64, 00 грн. та постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 386, 00 грн.

Вважаючи постанови від 28.02.2020 року та дії державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження №61153250 позивачу протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1404), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 (із змінами і доповненнями) (далі також - Інструкція №512/5).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 2 Закону №1404 виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону № 1404 встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Щодо постанови від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно із частиною четвертою статті 27 Закону №1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, судом встановлено, що постанову про відкриття виконавчого провадження №61153250 винесено 10.02.2020 року, в той час, як оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору винесено 28.02.2020 року, що суперечить приписам Закону №1404.

Разом з тим, відповідно до абзацу 3 частини п`ятої статті 13 Закону №1404 порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Отже, винесення постанови із порушенням строків не є самостійною підставою для визнання її протиправною.

Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції №512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із пунктом 7 розділу І Інструкції №512/5 постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження;

вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;

резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.

До постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Постанова підписується виконавцем та скріплюється печаткою. Постанова складається у необхідній кількості примірників, один з яких залишається у виконавчому провадженні, а інші надсилаються за належністю.

Якщо постанова надсилається у формі електронного документа, на таку постанову накладається кваліфікований електронний підпис із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

У разі якщо постанова виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 4 Закону.

Дослідивши зміст та форму оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору, судом встановлено: відсутність у вступній частині прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; у мотивувальній частині постанови про стягнення виконавчого збору зазначено «відділом понесено витрати», що суперечить природі виконавчого збору; відсутність підпису державного виконавця на постанові про стягнення виконавчого збору та відсутність печатки.

Крім того, згідно із пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404 постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору є виконавчими документами.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1404 виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Так, в порушення вимог Закону №1404 та Інструкції №512/5, виконавчий документ -постанова від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні №61153250, не містить підпису уповноваженої особи - старшого державного виконавця ОСОБА_1, як і не містить відбитку відповідної печатки.

На думку суду, встановлені судом обставини свідчать про протиправність постанови від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору, винесену у межах виконавчого провадження №61153250, оскільки остання не відповідає вимогам Закону №1404 та Інструкції №512/5, з огляду на що, остання підлягає скасуванню.

Щодо постанови від 28.02.2020 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 1, 2, розділу VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

Разом з тим, дослідивши оскаржувану постанову від 28.02.2020 року про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, судом встановлено відсутність зазначення у мотивувальній частині розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, водночас зазначено лише фразу «відділом понесено витрати» та розмір загальної суми додаткових витрат виконавчого провадження 386, 00 грн.

Крім того, судом встановлено недотримання державним виконавцем вимог пункту 7 розділу І Інструкції №512/5, а саме: відсутність у вступній частині постанови прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову; відсутність підпису державного виконавця на постанові про стягнення виконавчого збору та відсутність печатки.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови та, як наслідок, про її протиправність, оскільки остання не відповідає вимогам Закону №1404 та Інструкції №512/5, з огляду на що, остання також підлягає скасуванню.

Щодо протиправності дій державного виконавця у межах виконавчого провадження №61153250 під час винесення оскаржуваних постанов, суд зазначає наступне.

Інформація, повідомлена суду начальником відділу Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Ярушевською І.І. у супровідному листі від 28.05.2020 року про те, що матеріали виконавчого провадження №61153250 не містять підписаних ОСОБА_1 постанов та підписаних супровідних листів про направлення оскаржуваних постанов, та що 27.03.2020 року державний виконавець ОСОБА_1 звільнився з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) не спростовує встановлених судом обставин порушення змісту, форми та способу вручення оскаржуваних постанов, оскільки станом на день винесення останніх ОСОБА_1 ще перебував на відповідній посаді старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та мав діяти у відповідності до вимог Закону №1404 та Інструкції №512/5.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 28 Закону № 1404 копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, державним виконавцем постанови від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору та про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження мало бути направлено простим поштовим відправленням, докази чого мають міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Водночас, жодного доказу направлення (на кшталт фіскального чеку) та отримання КК «Київавтодор» оскаржуваних постанов від 28.02.2020 року матеріали виконавчого провадження №61153250 не містять.

Суд не приймає до уваги супровідні листи від 28.02.2020 року про направлення оскаржуваних постанов, оскільки останні не містять ні номеру відповідного супровідного листа, ні підпису державного виконавця що ставить під сумнів не лише факт їх надіслання на адресу позивача, а й існування вказаних супровідних листів на момент винесення оскаржуваних постанов.

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі "Горнсбі проти Греції" Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції").

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі "Бурдов проти Росії" (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі "Фуклев проти України" (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі "Глоба проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом виявлено порушення відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи судом встановлено, що за подання позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 102, 00 грн. (платіжне доручення від 11.03.2020 року №525).

З огляду на задоволення позовних вимог, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Комунальної корпорації «Київавтодор» задовольнити.

2. Визнати дії старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 протиправними.

3. Скасувати постанову старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 від 28.02.2020 року про призначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження ВП № 61153250.

4. Скасувати постанову старшого державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_1 від 28.02.2020 року про стягнення виконавчого збору.

5. Стягнути на користь Комунальної корпорації «Київавтодор» (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 6, ) сплачену суму судового збору у розмірі 2 102, 00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, будинок 11-Б, ).

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: Комунальна корпорація «Київавтодор» (01014, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 6, );

Відповідач: Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, будинок 11-Б, ).

Повне рішення складено 04.06.2020 року.

Суддя Л.О. Маруліна