Справа № 743/597/20
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 743/597/20 Суддя (судді) першої інстанції: Жовток Є.А.
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року у справі за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про продовження строку затримання,-

В С Т А Н О В И В:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області звернулось до суду з даним позовом, в якому просило продовжити строк затримання громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року в справі № 743/2173/19 відповідача затримано та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України до 19 травня 2020 року та примусово видворено за межі території України. Відповідач надав свій паспортний документ до адміністрації ПТПІ та звернувся до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою в якій, начебто, виявив бажання покинути територію України, а потім умисно, не надаючи додаткових пояснень, почав відмовлятися у співпраці з позивачем, фактично виявивши небажання повертатися до країни походження. Приймаючи до уваги, що через пандемію COVID-19 та проведення превентивних заходів із обмеження авіасполучення та обмеження на контрольно-пропускних пунктах, примусово видворити відповідача виявилося неможливим.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено підстав визначених ч. 13 ст. 289 КАС України, за наявності яких неможливо виконати судове рішення про примусове видворення іноземця, особа якого ідентифікована.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що таким рішенням, суд практично позбавляє можливості міграційну службу виконати рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року в справі № 743/2173/19 та завершити процедури примусового видворення відповідача. Також вказує, що судом не застосована норма права, яка підлягала застосуванню, а саме ч. 11 ст. 289 КАС України, оскільки наявні умови, за яких неможливо забезпечити примусове видворення у визначений судом строк, тому цей строк може бути продовжений, але не більше ніж на вісімнадцять місяців.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явились.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що 19.11.2019 працівниками Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області було виявлено громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме проживав без документів, які б надавали право законного перебування на території України на визначений строк та не виконав рішення про примусове повернення з України.

Під час перевірки документів відповідача було встановлено, що він прибув до України 30.03.2017 з приватною метою перетнувши державний кордон через КПП «Жуляни». Після закінчення дозволеного строку перебування в Україні своєчасно не виїхав. Документи на отримання посвідки на тимчасове проживання в Україні або дозволу на імміграцію в Україну не оформляв. Для продовження строку перебування ь Україні в органи міграційної служби не звертався. Приймаючої сторони, близьких родичів та власного житла в Україні не має. Будь-яких інших дій щодо легалізації факту свого перебування на території України не вживав.

Так, 21.11.2019 Ріпкинський районний суд Чернігівської області задовольнив адміністративний позов у справі № 743/2173/19 та ухвалив рішення примусово видворити за межі території України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення його примусового видворення з поміщенням де пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на строк, визначений ч. 11 ст. 289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців.

ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було вжито відповідних заходів щодо ідентифікації особи відповідача та отримання ним документа, що надає право перетину державно кордону для виїзду з України.

Так, 04.02.2020 до Чернігівського ПТПІ відповідач надав оригінал паспортного документу виданого на своє ім`я та повідомив про намір придбати авіаквиток за власні кошти для виїзду для повернення до країни громадянської належності.

10.04.2020 відповідачем було подано заяву, в якій він повідомив, що має намір придбати квиток пізніше.

Враховуючи, що відповідач після виявлення бажання покинути територію України не вчиняв активних дій щодо реалізацію свого наміру, та його подальшу відмову від співпраці з ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, позивач звернувся з даним позовом до суду, оскільки на даний час неможливо виконати рішення суду в частині примусового видворення через обставини, що пов`язані з пандемією COVID-19 та превентивними заходами із обмеження/зупинення авіасполучення та обмеження на контрольно-пропускних пунктах.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що про відсутність підстав визначених ч. 13 ст. 289 КАС України, за наявності яких неможливо виконати судове рішення про примусове видворення іноземця, особа якого ідентифікована, при цьому неможливість виконання судового рішення з причин необґрунтованого зволікання позивача не являється підставою, визначеною законом, для продовження строку затримання відповідача, так як процедуру видворення зобов`язаний організувати і здійснити позивач.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками з огляду на наступне.

Згідно статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 4 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Статтею 289 КАС України передбачені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства.

Частиною першою цієї статті визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами частин 11, 12, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить 6 (шість) місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за 5-ть днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Аналіз наведених норм показав, що продовження строку затримання застосовується адміністративним судом виключно у разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк

Згідно пункту 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», яка затверджена Міністерством Внутрішніх Справ від 29 лютого 2016 року № 141, іноземці та особи без громадянства утримуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для виконання постанови адміністративного суду: про примусове видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України; затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, але не більш як 12 місяців.

За встановленими обставинами справи, ОСОБА_1 прибув в Україну на законних підставах за дійсним паспортом.

Особа відповідача ідентифікована позивачем. Зокрема, належність відповідача до громадянства Республіки Грузія підтверджена паспортом, виданим 20.08.2012 зі строком дії до 20.08.2022. Оригінал паспорта до Чернігівського ПТПІ ДМС України надійшов поштовим зв`язком. Копія паспорта відповідача, яка була додана до позовної заяви, засвідчена з оригіналом посадовими особами ЦМУ ДМС у м. Києві та Київської області.

Крім цього, ОСОБА_1 не відмовлявся співпрацювати з позивачем під час процедури його ідентифікації, а також не відмовлявся від громадянства Республіки Грузія і не був позбавлений громадянства вказаної держави, також не набував громадянства інших держав.

Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» зі змінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин.

В подальшому, постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 21 листопада 2019 року затримано громадянина Грузії ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства,які незаконно перебувають в Україні ДМС до 19 травня 2020 року.

Враховуючи, що наслідком встановлення карантину є, зокрема, заборона перевезень авіаційним транспортом, встановлена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2020 року № 228 «Питання перевезень авіаційним транспортом», наявні підстави, передбачені ч. 11 ст. 289 КАС України для продовження строку затримання громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , оскільки станом на останній день строку для примусового видворення відповідача карантинні заходи діяли.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції не враховані виключні обставини у вигляді встановлення на території України карантину, які унеможливили виконання рішення про примусове видворення відповідача у встановлений строк.

Слід зазначити також, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Суд наголошує, що відповідно до пункту 1 статті 5 Конвенції мається на увазі фізична свобода особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції рішення ухвалено при неповному з`ясуванні усіх обставин справи, при цьому, висновки суду не відповідають фактичним обставинам, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області - задовольнити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 14 травня 2020 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області до громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 про продовження строку затримання - задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина Республіки Грузія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців, а саме до 19 листопада 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

А.Г. Степанюк