Справа № 200/3208/20-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р. Справа№200/3208/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25, ) про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання незаконним та скасування рішення від 13.01.2020 року, зобов`язання зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи з 01 липня 1977 по 14 травня 1978 року на посаді робочого в Колгоспі Україна, з 01 січня 1990 по 31 грудня 1992 року на посаді водія в Колгоспі Україна, з 27 квітня 2000 року по 04 вересня 2001 року в ПСП Україна та повторно розглянути заяву від 11 грудня 2019 року про призначення пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача. Клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору задоволено, шляхом відстрочення сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

За правилами частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 11 грудня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. 13 січня 2020 року відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зазначив, що в трудовій книжці зазначені відомості, які підтверджують право на призначення пенсії за віком, порушення порядку ведення трудової книжки не передбачає наслідків для особи, щодо якої вона складена. Позивач вважає зазначене рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком протиправним. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідач зазначив, що відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 18.01.1995 року, дата заповнення якої не відповідає даті початку роботи у колгоспі «Україна» з 01.07.1977 року не завірено печаткою та підписами відповідальних осіб колгоспу. Індивідуальні відомості про застраховану особу щодо позивача не містять даних про стаж та заробітну плату за період з 27.04.2000 по 04.09.2001 року. Страховий стаж позивача склав 22 роки 02 місяці 28 днів. За таких обставин, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (26 років). Право на пенсію за віком позивач набуде при досягненні 63 років.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач ОСОБА_1 , громадянин України (паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Костянтинівським РВ УМВС України в Донецькій області 29 січня 2000 року), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , особою, що претендує на призначення пенсії за віком.

Відповідач Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 11.12.2019 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою за призначенням/перерахунком пенсії, відповідно до якої просив призначити йому пенсію.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, до зазначеної заяви позивачем для перерахунок пенсії управлінню також надані наступні документи: заява про призначення/перерахунок пенсії, копію паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, копію трудової книжки колгоспника від 18.09.1995 № НОМЕР_4 , військовий квиток, довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, довідка про зміну назви організації. (а.с. 20)

Судом на підставі даних трудової книжки колгоспника позивача (№ НОМЕР_4 ) встановлено, що ОСОБА_1 працював у Колгоспі «Україна» Костянтинівського району Донецької області у період з 01.07.1977 р. по 26.04.2000 р., а саме:

- на підставі наказу №9 від 29.07.1980 та наказу №1 від 16.01.1995 прийнято різноробочим;

- на підставі наказу №9 від 29.07.1980 року розпочав роботу шофера;

- на підставі розпорядження №19 від 26.04.2000 року звільнено за переводом ч. 5 ст. 36 КЗпП в ЧСП «Україна». (а.с. 11)

Судом на підставі даних трудової книжки колгоспника позивача (№ НОМЕР_4 ) встановлено, що ОСОБА_1 працював у ЧСП «Україна» у період з 27.04.2000 р. по 04.09.2001 р., а саме:

- на підставі наказу №11 від 27.04.2000 прийнято за переводом;

- на підставі наказу №39 від 04.09.2001 року звільнено за власним бажанням ст. 38 КЗпП України. (а.с. 11-12)

Судом на підставі даних трудової книжки колгоспника позивача (№ НОМЕР_4 ) встановлено в розділі «Трудова участь в суспільному господарстві» зазначено прийнятий річний мінімум трудової участі та кількість виконаного річного мінімуму трудової участі за 1980-2000 роки.

Водночас, за 1977-1978 роки зазначено кількість виконаного річного мінімуму трудової участі за 1980-2000 роки без зазначення прийнятого річного мінімуму трудової участі. (а.с. 13)

Крім того, в матеріалах справи наявна архівна довідка від 06.12.2019 року №07-021432, в якій зазначено кількість відпрацьованих днів за період з 1981 року по 2001 роки. Додатково зазначено, що за 1977-1978 роки значиться ОСОБА_1 , без зазначення кількості відпрацьованих днів. За 1979, 1990-1992 роки, 1997 рік ОСОБА_1 не значиться, з липня по грудень 2000 року книги обліку розрахунків з оплати праці на зберігання не надходили (а.с. 14)

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка від 06.12.2019 року №07-03/433, якою підтверджено суми заробітної плати позивача за період роботи у колгоспі, КСП «Україна» з липня 1977 по березень 1978 року включно, з січня 1981 грудень 1989 року включно, з січня 1993 по грудень 1996 року включно, з лютого 1998 по листопад 2001 року. (а.с. 15)

Згідно розрахунку стажу позивача з підсистеми ІКІС ПФУ до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01 липня 1977 по 14 травня 1978 року на посаді робочого в Колгоспі Україна, з 01 січня 1990 по 31 грудня 1992 року на посаді водія в Колгоспі Україна, з 27 квітня 2000 року по 04 вересня 2001 року в ПСП Україна.

13.01.2020 року Костянтинівсько-Дружківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком.

Рішенням Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13.01.2020 року встановлено, що відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 18.01.1995 року, дата відкриття якої не відповідає даті початку роботи у колгоспі «Україна» з 01.07.1977 року, з вказанням виконання річного мінімуму трудової участі у громадському господарстві з 01.07.1977 року, що не завірено печаткою та підписами відповідальних осіб колгоспу. Зазначений період роботи у колгоспі враховано на підставі архівних довідок від 06.12.2019 року №07-02/432 та 01-24/331. Крім того, записи №4-5 період роботи у приватному сільськогосподарському підприємстві «Україна» з 27.04.2000 року по 04.09.2001 року у трудовій книжці колгоспника НОМЕР_2 від 18.01.1995 року не завірено підписом уповноваженої особи, що суперечить пункту 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників». Індивідуальні відомості про застраховану особу не містять даних про стаж та заробітну плату за зазначений період, таким чином останній не враховано до страхового стажу. Страховий стаж ОСОБА_1 склав 22 роки 02 місяців 28 днів. За таких обставин, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (26 років). Право на пенсію за віком позивач набуде при досягненні 63 років.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем через недоліки в записах трудової книжки колгоспника позивача.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема при призначенні пенсії в період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років (ч.2 пункту 1 статті 26 Закону України № 1058). До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, після досягнення 58 років 6 місяців - які народилися в період з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В періоді, в якому позивачу оформлялася трудова книжка діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Згідно підпунктів 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Порядок внесення записів про трудову діяльність особи у відомостях про роботу регламентований пунктами 2.13- 2.14. Інструкції № 162.

Пунктом 2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення № 58 від 29.07.1993 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України № 17.08.1993 року за № 110, передбачено, що після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства.

Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу.

У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій. Якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що мають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Якщо працівнику в період роботи надається новий розряд, тоді про це в установленому порядку робиться відповідний запис.

Робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим порядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийняття на роботу.

Трудова книжка позивача заповнена відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року № 162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58.

Згідно з п.1, 2, 6, 13 «Основными положениями о порядке выдачи и ведения трудовых книжек колхозников» (мовою документа), затверджених постановою від 21.04.1975 №31 зі змінами «О трудовых книжках колхозников» (мовою документа), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів (п.1). Труді книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу. Пая у колгоспників трудові книжки раніше встановленого зразка обміну на нові не підлягаю (п.2). Всі записи в трудовій книжці засвідчуються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженою правлінням колгоспу особою печаткою (п.6). Відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу здійснює спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку; ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до законодавства (п.13).

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21.02.2018 року, в якій суд касаційної інстанції вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Таким чином, заповнення трудової книжки пізніше дати початку роботи позивача та інші формальні недоліки трудової книжки колгоспника не повинні нести наслідки для позивача як працівника, тим самим позбавляючи його права на призначення пенсії.

Суд звертає увагу, що відомості трудової книжки колгоспника позивача містять всі відомості про роботу позивача за спірні періоди, крім того із зазначенням виконаного річного мінімуму трудової участі в колгоспі «Україна».

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які чинні на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до п. 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника зокрема заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Основних Положень).

Згідно із п. 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Позивач надав до суду копію трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 , відповідно до якої позивач у період з 01 липня 1977 по 14 травня 1978 року на посаді робочого в Колгоспі «Україна», з 01 січня 1990 по 31 грудня 1992 року на посаді водія в Колгоспі «Україна», з 27 квітня 2000 року по 04 вересня 2001 року в ПСП «Україна» (а.с. 11-12). Запис належним чином зазначений у трудовій книжці та завірений підписом уповноваженої особи (інспектором відділу кадрів) та печаткою колгоспу «Україна».

Крім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 1993 року №637 прийнятий Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, в якому в пункті 1, 2 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно до частини 1 статті 7 Закону №1058-V загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, зокрема, за принципом державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За результатами судового розгляду встановлено, що відповідачем не дотримані державні гарантії реалізації позивачем, застрахованою особою, своїх прав, передбачених Законами №1788-ХІІ та №1058-V.

Відповідач, встановивши, що у трудовій книжці колгоспника, виданої на ім`я позивача, відомості про роботу внесені не у відповідності до вимог Інструкції, не надав йому допомоги в одержанні відсутніх документів для призначення пенсії. У разі неможливості одержання таких документів, відповідач мав установити трудовий стаж на підставі показань свідків.

Даний висновок суду ґрунтується на приписах статті 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно Закону №1058-V на розмір пенсії впливає страховий стаж, а тому не включення до страхового стажу позивача спірного періоду призвело до не призначення пенсії позивачу.

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04 листопада 1950 року), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26 червня 2014 року Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52). Суд зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30). Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31). Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Доказів, які б свідчили про недостовірність поданих позивачем документів на підтвердження періоду роботи у Колгоспі «Україна», відповідачем суду не надано, у зв`язку з чим, на думку суду, вищенаведені документи безпідставно не взяті до уваги пенсійним органом для прийняття рішення про зарахування до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи у Колгоспі «Україна».

Враховуючи вищенаведені обставини, періоди роботи позивача з 01 липня 1977 по 14 травня 1978 року на посаді робочого в Колгоспі «Україна», з 01 січня 1990 по 31 грудня 1992 року на посаді водія в Колгоспі «Україна», з 27 квітня 2000 року по 04 вересня 2001 року в ПСП «Україна» є періодами, які повинні бути зараховані до загального трудового стажу.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Наведена правова позиція цілком узгоджується з правовою позицією Верховного суду, викладеною у постановах від 07.02.2019 року у справі №699/155/17, від 26.02.2019 року у справі № 497/2223/16-а.

Відповідачем не наведено належного обґрунтування правомірності прийнятого рішення, тому рішення відповідача від 13 січня 2020 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком є неправомірним і підлягає скасуванню.

Прийнявши неправомірне рішення, відповідач діяв поза межами статті 19 Конституції України та законів України, не визнавши право позивача на отримання пенсії, що призвело до його порушення, а тому воно підлягає захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналізуючи вищевказане, суд доходить висновків, що позивач при звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком надав всі необхідні документи в підтвердження такого права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Нормами частини другої статті 139 КАС України якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Нормами частини першої статті 139 КАС України встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У зв`язку з перебування судді Троянової О.В. у щорічній основній відпустці розгляд справи проводиться в перший робочий день.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25, ) про визнання незаконним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 13 січня 2020 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Костянтинівсько-Дружківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) від 11 грудня 2019 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01 липня 1977 по 14 травня 1978 року на посаді робочого в Колгоспі Україна, з 01 січня 1990 по 31 грудня 1992 року на посаді водія в Колгоспі Україна, з 27 квітня 2000 року по 04 вересня 2001 року в ПСП Україна.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 85113, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, 25, ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення прийнято, складено та підписано в повному обсязі в нарадчій кімнаті 10 червня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова