Справа № 640/5979/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Добрянська Я.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Справа № 640/5979/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Волошина О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі

за позовом Державної служби України з питань геодезії,

картографії та кадастру

до відділу примусового виконання рішень

Департаменту державної виконавчої служби

Міністерства юстиції України

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови від 28.02.2019 про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100,00 грн., яка винесену в рамках виконавчого провадження № 53078239 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Руденком В.В.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за відсутності поважних причин не було виконано рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держкомзему в Радомишльському районі Житомирської області.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просять скасувати таке рішення та ухвалити постанову про задоволення позову, посилаючись на те, що судом не було перевірено підстав, з яких позивач звернувся до суду з цим позовом, зокрема не прийнято до уваги, що до прийняття оскаржуваної у цій справі постанови від 28.02.2019 про накладення на позивача штрафу державним виконавцем вже було винесено аналогічні постанови від 02.02.2017 та від 10.08.2017, які оскаржені в судовому порядку та скасовані судом (справи №№ 806/1017/17, 806/1489/17), що судовими рішеннями встановлено наявність у позивача поважних причин для невиконання рішення суду та відсутність підстав для застосування до нього відповідного штрафу.

При цьому, апелянт зазначає, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини щодо невиконання боржником вимог державного виконавця (зазначено невиконання іншої вимог, ні та, що мала місце), а також наполягає на тому, що він не міг своєчасно та в повному обсязі виконати рішення суду з поважних причин, які він доводив до відома державного виконавця, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції, і що ОСОБА_1 навмисно вчиняються дії, що перешкоджають боржнику виконати покладені на нього обов`язки.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що спір у цій справі судом першої інстанції розглядався впродовж 10-ти місяців після відкриття провадження.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення ухвалено судом за неповно та неправильно встановлених обставин цієї справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта та стверджуючи, що позивач не виконав рішення суду за відсутності поважних причин, що й стало підставою для накладення на нього штрафу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 у справі № 0670/5936/12 було визнано протиправним та скасовано наказ Державного агентства земельних ресурсів України від 28.08.2012 № 124-кт/а «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу Держкомзему у Радомишльському районі Житомирської області з 03.09.2012.

15.06.2016 зазначене рішення суду набрало законної сили.

22.11.2016 на виконання вказаного судового рішення судом видано виконавчий лист № 654, який ОСОБА_1 пред`явлено до виконання.

09.12.2016 на підставі вказаного виконавчого листа державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 53078239.

02.02.2017 відповідачем винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду.

17.03.2017 відповідачем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у зв`язку зі зверненням стягувача до суду із заявою про заміну вибулої сторони (боржника) його правонаступником до закінчення вказаних обставин.

20.04.2017 відповідачем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

20.04.2017 державним виконавцем винесено вимогу № 53078239/25-В щодо виконання боржником протягом 3-х робочих днів з моменту її отримання судового рішення з наданням підтверджуючих документів.

11.05.2017 відповідачем повторно винесено постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 16.05.2017 замінено боржника з Державного агентства земельних ресурсів України на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

На підставі вказаного судового рішення державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження з Державного агентства земельних ресурсів України на Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру.

28.07.2017 відповідачем повторно винесено вимогу № 53078239/25-В, в якій він вимагає у боржника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання вимоги виконати судове рішення з наданням підтверджуючих документів.

07.11.2017 ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду залишеною в силі постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2018 відмовлено в задоволенні заяви Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру про зміну способу і порядку виконання постанови суду.

11.10.2018 відповідачем вчетверте винесено вимогу № 53078239/25-3, в якій він вимагає у боржника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання вимоги виконати судове рішення з наданням підтверджуючих документів.

У зв`язку з ненаданням боржником доказів виконання судового рішення в межах виконавчого провадження № 53078239 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу, якою на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. за невиконання рішення суду без поважних причин

Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII), Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 21.03.2018 № 855/5) (далі -Інструкція № 512/5).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною п`ятою статті 124, частиною третьою статті 129 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

У частині першій статті 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, наступних виконавчих документів: виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) (стаття 5 Закону № 1404-VIII).

Згідно зі ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 26 Закону № 1404-VIII у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частин першої-другої статті 63 Закону № 1404-VІІІ за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що законодавством на державного виконавця покладено зобов`язання забезпечувати повне та своєчасне виконання боржником своїх обов`язків в межах виконавчого провадження та вживати відповідні заходи реагування, зокрема, у вигляді накладення штрафу в разі їх невиконання за відсутності поважних причин.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що постанова Житомирського окружного адміністративного суду від 10.03.2016 у справі № 0670/5936/12 в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді на момент винесення державним виконавцем оспорюваної постанови від 28.02.2019 ВП № 53078239 позивачем виконана не була.

При цьому, апеляційним судом для повного та всебічного з`ясування обставин цієї справи та з метою перевірки доводів апелянта було витребувано матеріали виконавчого провадження та встановлено, що позивачем на вимоги державного виконавця щодо виконання судового рішення у вказаній справі не було повідомлено жодних поважних причин невиконання покладених на нього обов`язків /т. 2 а.с.6-105/.

Крім того, судова колегія відзначає, що під час судового розгляду даного спору апелянтом також не наведено відповідних поважних причин.

Тож, доводи апелянта про те, що він не міг своєчасно та в повному обсязі виконати рішення суду з поважних причин, які він доводив до відома державного виконавця, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції, і що ОСОБА_1 навмисно вчиняються дії, що перешкоджають боржнику виконати покладені на нього обов`язки не підтверджуються належними і допустимими доказами, про що зазначено вище.

При цьому, апеляційний суд також приймає до уваги й те, що предметом судового захисту у справі № 0670/5936/12 було право на працю, яке захищено судовим рішенням, що набрало законної сили 15.06.2016, але упродовж майже чотирьох років залишається невиконаним.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини рішення у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок і саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява №40450/04), пункти 51, 54).

Більш того, у пункті 46 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ також зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (також рішення ЄСПЛ у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004; у справі «Лізанець проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007).

Відповідний державний орган повинен вжити всіх необхідних заходів для виконання судового рішення або передати його іншому компетентному органу для виконання (рішення ЄСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), № 59498/00, п. 68).

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Твердження апелянта про те, що судом не було перевірено підстав, з яких він звернувся до суду з цим позовом, зокрема не прийнято до уваги, що до прийняття оскаржуваної у цій справі постанови від 28.02.2019 про накладення на позивача штрафу державним виконавцем вже було винесено аналогічні постанови від 02.02.2017 та від 10.08.2017, які оскаржені в судовому порядку та скасовані судом (справи №№ 806/1017/17, 806/1489/17), що судовими рішеннями встановлено наявність у позивача поважних причин для невиконання рішення суду та відсутність підстав для застосування до нього відповідного штрафу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаних справах оскаржувані постанови державного виконавця скасовані з інших підстав, які є відмінними від обставин даного судового спору.

Посилання апелянта на те, що спір у цій справі судом першої інстанції розглядався впродовж 10-ти місяців після відкриття провадження, апеляційний суд приймає до уваги, однак зазначає, що відповідно до статті 317 КАС України таке порушення норм процесуального законодавства у частині строку розгляду справи не є достатньою правовою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіряючи всі доводи апелянта, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності прийняття відповідачам постанови про накладення штрафу від 28.02.2019 та відсутності підстав для задоволення цього позову.

Отже, судом першої інстанції було повно встановлено обставини цієї справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 червня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: