Справа № 440/948/20
Суддя: С.С. Сич
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/948/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сич С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Гринько М.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Сови В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2020 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 /далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 / звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Полтавській області /далі - відповідач/, з урахуванням уточненої позовної заяви /а.с. 54-65/, про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22.01.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для винесення оскаржуваної постанови є акт інспекційного відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_1 №ПЛ5806/158/АВ від 04 грудня 2019 року. Позивач вважає помилковими та необґрунтованими висновки акта №ПЛ5806/158/АВ від 04 грудня 2019 року про порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору та вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 22.01.2020 № ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС, посилаючись на те, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2018 ФОП ОСОБА_1 передала у користування ФОП ОСОБА_2 частину належного їй нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На момент інспекційного відвідування, 28.11.2019 в торгівельному залі магазину працювала ОСОБА_3 , яка перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . Вказує, що інспекційне відвідування фізичної особи, яка використовує найману працю ФОП ОСОБА_1 , оформлене актом №ПЛ5806/158/АВ від 04 грудня 2019 року, проведено відповідачем з порушенням встановленого законодавством України порядку та за відсутності законних підстав.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/948/20, вирішено розглядати справу за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 14:00 год. 09 квітня 2020 року, витребувано докази.

31 березня 2020 року до суду надійшов відзив управління Держпраці у Полтавській області на позовну заяву /а.с. 91-94/, у якому представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем допущено порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оскільки в ході інспектування встановлено, що ОСОБА_3 була допущена позивачем до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого органу. Зазначено, що інспектування проведено за наявності підстав для його проведення та з дотриманням порядку, встановленого законодавством України. Крім того, відповідач зазначив, що позивач у своїй позовній заяві посилається на нечинні норми законодавства, а також застосовує нормативно-правові акти, до яких не внесені зміни. Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року № 295 "Про деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"" є безпідставним.

31 березня 2020 року до суду до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій ФОП ОСОБА_1 зазначає, що інспекційне відвідування не мало достатніх підстав для проведення, не було погоджено у встановленому законом порядку. Твердження відповідача, що інспекційне відвідування відбувалось із 28.11.2019 по 04.12.2019 не відповідає дійсності, так як воно проводилось лише 28.11.2019. Крім того, вказує, що направлення на проведення інспекційного відвідування позивач отримала 29.11.2019, а не 27.11.2019 як зазначив у відзиві відповідач. Наголошує, що ОСОБА_3 працює в ФОП ОСОБА_2 , яка у свою чергу орендує частину приміщення магазину у ФОП ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2020 року викликано в судове засідання для допиту в якості свідка ОСОБА_3 , закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14:30 07 травня 2020 року.

16 квітня 2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив /а.с. 127-133/, у яких зазначено, що підстави для проведення перевірки були законними, направлення на проведення заходу державного контролю від 28.11.2019 №2197 позивачу вручено 29.11.2019, а захід контролю тривав до 04.12.2019. Зазначає, що відповідачем дотримано порядок накладення штрафу за порушення позивачем законодавства про працю.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07 травня 2020 року розгляд справи відкладено до 10:30 28 травня 2020 року.

У судовому засіданні 28 травня 2020 року позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 28 травня 2020 року повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с. 167/, про причини неявки у судове засідання не повідомив.

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини 3 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника позивача, показання свідка ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та спірні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 13.07.2001, основним видом економічної діяльності позивача є 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 146-147/.

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 27 листопада 2019 року №260П "Про проведення заходів державного контролю" на підставі Порядку здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду контролю за додержанням законодавства про працю" наказано провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю, зокрема, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів А. Білогубу, В. Ковтуну у діяльності ФОП ОСОБА_1 . Підставою для проведення заходу державного контролю зазначено звернення гр. ОСОБА_6 від 27.11.2019 №16-М1706/04 /а.с. 96-97/.

На підставі вказаного наказу заступником начальника Управління Держпраці в Полтавській області Великою Н.М. видано головним державним інспекторам Білогубу Андрію Федоровичу та Ковтуну Владиславу Миколайовичу направлення від 28.11.2019 №2197 на проведення заходу державного контролю на предмет додержання вимог законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 (питання, що підлягають контролю: додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин) з 28.11.2019 по 11.12.2019 /а.с. 95/.

Вказане направлення вручено ФОП ОСОБА_1 29.11.2019, що підтверджується відміткою про вручення на примірнику направлення, копія якого міститься у матеріалах справи /а.с. 95/.

Інспекторами праці Управління Держпраці у Полтавській області Білогубом Андрієм Федоровичем та Ковтуном Владиславом Миколайовичем проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якого складено акт №ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 /а.с. 98-106/.

Примірники акту №ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 та припис про усунення виявлених порушень №ПЛ5806/158/АВ/П від 04.12.2019 надіслані відповідачем на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення з описом вкладення до цінного листа 05.12.2019 /а.с. 107/.

Позивачем подано до Управління Держпраці у Полтавській області заперечення на акт інспекційного відвідування, про результати розгляду яких позивача повідомлено листом Управління Держпраці у Полтавській області від 28.12.2019 №02-12/9091 /а.с. 33/.

22.01.2020 начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербаком С.Л. прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн. за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України щодо допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а саме, за допущення до роботи продавця алкогольних напоїв та тютюнових виробів ОСОБА_3 без укладення трудового договору в письмові формі та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики та адміністрування про прийняття працівника на роботу /а.с. 109-110/.

Позивач не погодився з постановою Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22.01.2020, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22.01.2020, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 259 Кодексу законів про працю України /надалі - КЗпП України, у редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин/ державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1 Закону України від 05.04.2007 №877-V "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877-V) визначено, що заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

За приписами частини 4 статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

При цьому відповідно до частини 5 статті 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), була визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" /надалі - Порядок №823, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин/.

Відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені в пункті 5 Порядку №823, відповідно до приписів якого підставами для здійснення інспекційних відвідувань є, зокрема, звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Отже, підставою для інспекційного відвідування може бути звернення фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.

Як встановлено судом, наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 27 листопада 2019 року № 260П "Про проведення заходів державного контролю" на підставі Порядку здійснення державного контрою за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду контролю за додержанням законодавства про працю" наказано провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю, зокрема, головним державним інспекторам відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів А. Білогубу, В. Ковтуну у діяльності ФОП ОСОБА_1 /п.п. 1.17 п. 1 наказу/.

Підставою для винесення наказу від 27 листопада 2019 року № 260П стала заява гр. ОСОБА_6 /а.с. 97/ про проведення перевірки, зокрема, ФОП ОСОБА_1 , в якій зазначено, зокрема, що у ФОП ОСОБА_1 вона місяць неофіційно працювала.

Пунктами 19-21 Порядку №823 передбачено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.

Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Як встановлено судом, за результатами проведеного інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 складено акт № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 /а.с. 98-106/.

Зі змісту акта інспекційного відвідування № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 вбачається, що питання дотримання ФОП ОСОБА_1 правил оформлення трудових відносин стосовно фізичної особи ОСОБА_6 не перевірялися та відповідні порушення не встановлені та актом інспекційного відвідування не зафіксовані.

Натомість, інспекційним відвідуванням встановлено порушення правил оформлення трудових відносин стосовно ОСОБА_3 , яка відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку №823 із заявою (зверненням) про порушення правил оформлення трудових відносин стосовно неї до відповідача не зверталася.

Отже, оскаржуваною постановою на позивача накладений штраф за порушення, яке, на думку відповідача, вчинене позивачем стосовно іншої фізичної особи ОСОБА_3 , ніж тієї особи - ОСОБА_6 , яка звернулася з заявою від 27.11.2019 про порушення правил оформлення з нею трудових відносин.

Так, у розділі ІІІ "Опис виявлених порушень" акту № ПЛ5806/158/АВ від 04.12.2019 зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування 28.11.2019 було здійснено вихід на місце здійснення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , а саме магазин продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 28.11.2019 о 15:35 годині в магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за прилавком знаходилась особа жіночої статі, яка здійснювала торгівлю продуктами харчування, алкогольними напоями, тютюновими виробами. Дана особа представилась ОСОБА_3 . Від надання письмових пояснень щодо перебування в цьому торговому об`єкті та виконання функцій продавця ОСОБА_3 відмовилась. В магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - по продажу продуктів харчування та ФОП ОСОБА_1 - по продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів. З усних пояснень продавця ОСОБА_3 стало відомо, що вона здійснює продаж продуктів харчування, алкогольних напоїв та тютюнових виробів. Магазин працює без перерви на обід та без вихідних. Біля відділу алкогольних напоїв та тютюнових виробів будь-яких відомостей, що відділ не працює не було. На час проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 був відсутній. Через деякий час після телефонного дзвінка продавця ОСОБА_3 в магазині з`явилась ФОП ОСОБА_1 . Від надання письмових пояснень ФОП ОСОБА_1 відмовилась. Із усних пояснень стало відомо, що продавець ОСОБА_3 офіційно працевлаштована та здійснює продаж продуктів харчування, алкогольних напоїв, тютюнових виробів. Як стало відомо, продавець ОСОБА_3 перебуває у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 . Будь-які документи щодо офіційного оформлення трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 надані не були. Враховуючи вищевикладене та опрацювавши дані фіксації відеотехніки працівник ОСОБА_3 була допущена до роботи продавця алкогольних напоїв, тютюнових виробів у ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору письмовому вигляді та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу до моменту допущення працівника до роботи /а.с. 104, зворот а.с. 104/.

Згідно з частиною 1 статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до приписів частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною 4 статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, необхідною умовою для накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, є, зокрема, фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно частини 1 статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Частиною 1 статті 24 КЗпП України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 3 статті 24 КЗпП України).

У позовній заяві позивач пояснила, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2018 вона передала у користування ФОП ОСОБА_2 частину належного їй нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме частину магазину, на підтвердження чого надала до суду копію договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2018 /а.с. 35-37/.

У акті також зафіксовано, а отже, визнається відповідачем, що в магазині продуктових товарів " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює свою підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) - по продажу продуктів харчування та ФОП ОСОБА_1 - по продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Матеріалами справи підтверджено, що 12.02.2019 між ОСОБА_3 (працівник) та ФОП ОСОБА_2 (фізична особа) укладено трудовий договір між працівником та фізичною особою, що використовує найману працю, за умовами якого працівник зобов`язаний виконувати роботу продавця продовольчих товарів, пов`язану із збереженням, відпуском і кількісним обліком матеріальних цінностей, дотримуватися правил охорони праці /а.с. 38/.

ФОП ОСОБА_2 подано до Державної фіскальної служби України повідомлення про прийняття працівника на роботу від 10.02.2019, зокрема, про прийняття на роботу ОСОБА_3 на підставі наказу № 17 від 11.02.2019 із зазначенням дати початку роботи - 12.02.2019 /а.с. 40-41/.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 надала показання про те, що станом на 28.11.2019 вона перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 не мала, продаж товарів, які належать ФОП ОСОБА_1 , не здійснювала, алкогольні та тютюнові вироби не продавала. Свідок зазначила, що повідомила перевіряючим про те, що працює саме у ФОП ОСОБА_2 .

Отже, показаннями свідка ОСОБА_3 спростовано доводи відповідача про перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та допуск її до роботи продавцем в межах підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Надані до суду відповідачем два відеофайли на диску /а.с. 112/ датовані 25.03.2020, тоді як події, зафіксовані у акті відбувалися 28.11.2019, вказані відеофайли не засвідчені електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", тому не є електронними доказами у розумінні статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на вищевикладене, суд не приймає до уваги вказані відео файли в якості електронних доказів у справі.

Крім того, демонстрацією відеозапису вказаних відеофайлів не встановлено фактів здійснення ОСОБА_3 продажу алкогольних та тютюнових виробів та/або інших товарів, що належать ФОП ОСОБА_1 , а також факту допуску ОСОБА_3 до роботи фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Відповідачем не надано суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження факту допуску ФОП ОСОБА_1 до роботи без належного оформлення трудових відносин гр. ОСОБА_3 .

Таким чином, з огляду на частину 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, суд приходить висновку, що відповідачем не доведено факт порушення ФОП ОСОБА_1 частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, зокрема, відповідачем не встановлено та не доведено факту допуску гр. ОСОБА_3 до роботи без оформлення трудового договору, що є необхідною умовою для адміністративно-господарської відповідальності у вигляді штрафу згідно частини 2 статті 265 Кодексу законів про працю України.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22 січня 2020 року, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190 грн. за допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, прийнята відповідачем не на підставі, не у межах повноважень, не у спосіб, що визначений законодавством України, та без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто необґрунтовано, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Позивач, при зверненні до суду з даним позовом, а також із заявою про забезпечення позову у даній справі сплатив судовий збір у загальному розмірі в розмірі 1882 грн. 51 коп., що підтверджується квитанцією відділення № 43 ПуАТ "КБ "Акордбанк" №164310068 від 02 березня 2020 року /а.с. 53/, квитанцією АТ "Укрпошта" ВПЗ 37503 від 16.04.2020 року №164310020 /а.с. 77/, а також випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України /а.с. 70/.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, при задоволенні позову суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області витрати зі сплати судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 1882 грн. 51 коп.

28 травня 2020 року позивачем подано заяву про відшкодування витрат на професійну правову допомогу в сумі 1200 грн.

Вирішуючи питання про відшкодування ФОП ОСОБА_1 судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1200 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 1 статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У матеріалах справи наявний ордер на надання правової допомоги серії ПТ №085898, виданий на ім`я ОСОБА_1 на надання правової допомоги Совою Вікторією Валеріївною /а.с. 175/.

Сова Вікторія Валеріївна (свідоцтво № 389 , видане Радою адвокатів Полтавської області 29.11.2016) включена до Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua/profile/13979).

18.02.2020 між адвокатом Совою В.В. та ОСОБА_1 (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги /а.с. 172/, предметом якого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Відповідно до підпункту 2.1.3 пункту 2.1 договору адвокат зобов`язується надавати правову допомогу клієнту у адміністративні справі про скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС, винесеної начальником Управління Держпраці у Полтавській області, а саме надати правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, підготовка позовної заяви, збір доказів тощо.

Згідно пункту 4.2 договору гонорар підлягає сплаті клієнтом протягом 3-х місяців з дня укладення договору за наступними реквізитами: №UA 2415001 в АТ "Полтава-банк", МФО 331489, .

До суду надано копію додатку № 1 від 18.02.2020 до договору про надання правової допомоги від 03.03.2020 з переліком послуг, що зобов`язується надати адвокат, однак розрахунку вартості вказаних послуг суду не надано /а.с. 174/.

У вказаному додатку №1 до договору, зазначено, що під час підписання цього додатку Клієнт сплачує адвокату 1200 грн.

28.05.2020 складено акт виконаних робіт (наданих послуг), за змістом якого адвокатом Совою В.В. своєчасно та в повному обсязі надано Клієнту правову допомогу у справі №440/948/20 щодо визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС, винесеної начальником Управління Держпраці у Полтавській області /а.с. 173/.

У акті від 28.05.2020 зазначено, що під час підписання цього акту Клієнт сплатив погоджений гонорар адвокату у розмірі 1200 грн.

Водночас, позивачем не надано суду доказів на підтвердження фактичної сплати адвокату коштів в сумі 1200 грн. (розрахункового документу), відомості додатку №1 до договору від 18.02.2020 та акту від 28.05.2020 містять суперечливі відомості щодо дати сплати гонорару в сумі 1200 грн., а адвокат у судовому засіданні пояснив, що на час розгляду справи, кошти в сумі 1200 грн. позивачем не сплачені.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 3, 6-10, 139, 205, 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) до Управління Держпраці у Полтавській області (ідентифікаційний код 39777136, вул. Пушкіна, 119, м. Полтава, 36014) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5806/158/АВ/П/ТД-ФС від 22 січня 2020 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області витрати зі сплати судового збору на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в розмірі 1882 грн. 51 коп. (одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні п`ятдесят одна копійка).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, до Другого апеляційного адміністративного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 09 червня 2020 року.

Суддя С.С. Сич