Справа № 640/15228/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Земляної Г.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій, визнання незаконно та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в якому просило суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденко Наталії Вікторівни щодо накладення на Державне підприємство "Готель "Козацький" Міністерства оборони України штрафу у розмірі 5100 грн. 00 коп.;

визнати незаконною та скасувати постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. 00 коп. від 02 серпня 2019 року винесену головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденко Наталією Вікторівною у виконавчому провадженні №48020006.

Позов обгрунтовано тим, що постанова від 02 серпня 2019 року про накладення штрафу на суму 5 100, 00 грн., винесена відповідачем в рамках виконавчого провадження ВП №48020006, є протиправною, оскільки рішенням господарського суду міста Києва від 17 січня 2012 року у справі №32/612, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року та постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2017 року договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» від 03 жовтня 2000 року визнано недійсним. Вказане свідчить, що у позивача відсутній правовий обов`язок виконувати умови недійсного правочину, який не створює жодних юридичних наслідків. Крім того, ухвалою Печерського районного суду міста Києва у справі №757/795/18-к від 04 січня 2018 року в рамках кримінального провадження заборонено відчужувати об`єкти нерухомого майна позивача, а також заборонено нотаріусам та державним реєстратором вносити зміни в статутні документи підприємства та вчиняти реєстраційні дії щодо вказаних об`єктів нерухомого майна. На думку позивача, вказані обставини свідчать про протиправність оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року, виконання якого покладено в основу виконавчого листа від 08 травня 2014 року, було визнано недійсним рішенням суду, а недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, то постанови про накладення штрафу у розмірі 5100, 00 грн. від 02 серпня 2019 року за його невиконання є протиправною.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, заінтересована особа - стягувач у виконавчому провадженні ВП №48020006 Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» - звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули, а тому справа розглядалася у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами у відповідності до п. 2 ч. 1 статті 311 КАС України.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що Рішенням Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма від 30 вересня 2011 року із змінами, внесеними постановою від 20 жовтня 2011 року № 3 у справі V (001/2011) за позовом Карлтон Трейдінг ЛТД, ТОВ "Карлтон Трейдінг Україна" до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України ухвалено наступне:

« 1. Договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року з урахуванням додаткових угод до нього (Додаткова угода №1 від 02 березня 2001 р.; Додаткова угода №2 від 12 січня 2004 р.; Додаткова угода №01-А від 21 жовтня 2004 р.; Додаткова угода №01-В від 24 грудня 2004 р. Додаткова угода №3 від 07 червня 2007 р.; Додаткова угода №4 від 14 травня 2010 р.) є обов`язковим для сторін.

2. Частка (сумарний пай) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в спільній діяльності за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року в цілому складає в грошовому вираженні 29 347 881,13 гривень, у відсотковому вираженні 40,59%.

3. Частка (сумарний пай) Карлтон Трейдінг ЛТД у спільній діяльності за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року в цілому складає в грошовому вираженні 533 000,00 гривень, у відсотковому вираженні 0,74%.

4. Частка (сумарний пай) Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України у спільній діяльності за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року в цілому складає в грошовому вираженні 42 407 044,00 гривень, у відсотковому вираженні 58,67%.

5. Частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: Україна, місто Київ, вулиця Михайлівська, 1/3, складають відповідно:

(1) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в грошовому вираженні 24 683 769,64 гривень, у відсотковому вираженні 39,28%.

(2) Карлтон Трейдінг ЛТД в грошовому вираженні 533 000,00 гривень, у відсотковому вираженні 0,86%.

(3) Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України в грошовому вираженні 37 615 186,00 гривень, у відсотковому вираженні 59,86%.

6. Частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: Україна, місто Київ, провулок Т. Шевченко, 5, складають відповідно:

(1) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в грошовому вираженні 2 021 662,85 гривень, у відсотковому вираженні 43,85%.

(2) Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України в грошовому вираженні 2 588 432,00 гривень, у відсотковому вираженні 56,15%.

7. Частки (паї) в об`єкті спільної діяльності, який знаходиться за адресою: Україна, місто Київ, вулиця Авіаконструктора Антонова, 2/32, корпус 72, складають відповідно:

(1) ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» в грошовому вираженні 2 643 000,00 гривень, у відсотковому вираженні 54,54%.

(2) Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України в грошовому вираженні 2 203 426,00 гривень, у відсотковому вираженні 45,46%.

8. Зобов`язати Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України обліковувати об`єкти спільної діяльності на окремому балансі (балансі спільної діяльності), як спільну часткову власність ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України.

9. Уповноважити ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» на ведення загальних (спільних) справ за договором про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення нової юридичної особи) між ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна», Карлтон Трейдінг ЛТД та ДП «Готель «Козацький» від 03 жовтня 2000 року, зобов`язати Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України передати ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» повноваження учасника договору, якому доручено ведення загальних (спільних) справ.

10. Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» мінімальний гарантований прибуток з урахуванням індексу інфляції в розмірі 11 208 380,18 гривень, відсотки - 492 312,65 гривень.

11. Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь Карлтон Трейдінг ЛТД мінімальний гарантований прибуток з урахуванням індексу інфляції в розмірі 204 029,74 гривень, відсотки - 8 967,33 гривень.

12. Сторони несуть солідарну відповідальність за сплату арбітражних витрат. У відносинах між сторонами обов`язок виплати арбітражних витрат покладається на Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України в сумі розміру 90000 євро та 29000 шведських крон, в іншій частині - на ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» та Карлтон Трейдінг ЛТД солідарно.

13. Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» арбітражні витрати в розмірі 90 000,00 Євро та 29 000,00 шведських крон, протягом 20 днів з моменту отримання цього Рішення.

14. Стягнути з Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України на користь ТОВ «Карлтон Трейдінг Україна» витрати на представника в розмірі 95 000,00 гривень (дев`яносто п`ять тисяч гривень), протягом 20 днів з моменту отримання цього Рішення.».

Відповідно до повідомлення Арбітражного інституту торгової палати м. Стокгольма від 01 грудня 2011 року арбітражне рішення у вказаній справі було винесене 30 вересня 2011 року і набрало законної сили з дати його винесення. Згідно зі шведським законодавством, арбітражне рішення не підлягає оскарженню.

В березні 2014 року заявники Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Карлтон Трейдінг Україна" звернулися до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

Ухвалою Шевченківського районного суд міста Києва від 08 травня 2014 року по справі № 761/7764/14 клопотання вказаних вище заявників про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду задоволено. Надано дозвіл на примусове виконання остаточного рішення Арбітражного інституту Торгової палати м. Стокгольма ухваленого 30 вересня 2011 року (в редакції 20 жовтня 2011 року, із змінами, внесеними Постановою №3 від 20 жовтня 2011 року) у справі № V 001/2011 за позовом Карлтон Трейдінг ЛТД, ТОВ "Карлтон Трейдінг Україна" до Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2014 року в справі № 22-ц/796/8400 за клопотанням Карлтон Трейдінг ЛТД (Carlton Trading Ltd) та ТОВ «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», заінтересована особа: Державне підприємство «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, відхилено апеляційну скаргу Державного підприємства «Готель Козацький» Міністерства оборони України, ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2014 року в справі № 761/7764/14-ц залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року була відхилена касаційна скарга Державного підприємства «Готель Козацький» Міністерства оборони України, ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2014 року в справі № 761/7764/14-ц та ухвала Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2014 року залишені без змін.

На виконання вказаної ухвали Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист по справі № 761/7764/14-ц про стягнення з Боржника (01001, м. Київ, вул. Михайлівська, 1/3, ідентифікаційний код юридичної особи: 14303572) на користь Стягувача (01133, м. Київ, пров. Лабораторний, 3, ідентифікаційний код юридичної особи: 25662676) грошових коштів.

На підставі заяви ТОВ «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» відповідно до положень статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» 03 липня 2015 року Шевченківським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 48020006.

Однак, рішенням Господарського суду міста Києва від 17 січня 2012 року по справі № 32/612, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року визнано недійсним договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи), укладений 03 жовтня 2000 року між Державним підприємством «Готель «Козацький», компанією «Карлтон Трейдінг ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карлтон Трейдінг Україна».

Крім того, постановою Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року по справі №32/612 залишено без змін постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року у справі № 32/612.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до відділу Шевченківського районного управління юстиції із заявою про зупинення виконавчого провадження від 22 липня 2015 року №213.

Проте, 02 серпня 2019 року головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Руденко Н.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 761/7764/14-ц від 08 травня 2014 року, в рамках виконавчого провадження ВП № 48020006, винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин у сумі 5 100,00 грн.

Позивач, вважаючи, що вказана постанова державного виконавця про накладення штрафу є протиправною, а його права порушені, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 9 ч. 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку покладено на державну виконавчу службу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено в Законі України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року N 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1, 2 ч.1 статті 3 Закону визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.1 статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно ч.1 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За п. п. 1, 3 ч. 2, п. 22 ч. 3 статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до вимог ч.1,2 статті 432 Цивільно-процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п.5 ч. 1 статті 39 Закону №1404 є закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» № 12 від 24 грудня 1999 року, суди повинні з`ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання. У даний час є чинними, зокрема, такі міжнародні договори з цього питання, які уклала Україна або до яких вона приєдналась: Конвенція про визнання й виконання іноземних арбітражних рішень, укладена у м. Нью-Йорку в 1958 році.

Відповідно до статті 2 цієї Конвенції термін «арбітражне рішення» включає як рішення, постановлені арбітрами, призначеними в кожній окремій справі, так і рішення, постановлені постійними арбітражними органами, до яких звернулися сторони. Сторонами у таких справах можуть бути і фізичні, і юридичні особи. Учасницями цієї Конвенції є значна частина держав світу, в тому числі Україна. Указом Президії Верховної Ради УРСР від 22 серпня 1960 року про ратифікацію Конвенції визначено, що Україна застосовуватиме її положення щодо арбітражних рішень, постановлених на території держав, які не є учасницями Конвенції, лише на умовах взаємності.

Нью-Йоркською конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 липня 1958 року основоположним принципом визначено, що держава, що її підписала, зобов`язана визнавати іноземні арбітражні рішення обов`язковими та виконувати їх. Презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, конвенція передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Підстави до відмови у визнанні й виконанні іноземного арбітражного рішення згідно Нью-Йоркської конвенції:

в признании и приведении в исполнении арбитражного решения может быть отказано по просьбе той стороны, против которой оно направлено, только если эта сторона представит компетентной власти по месту, где испрашивается признание и приведение в исполнение, доказательства того, что:

a) стороны в соглашении, указанном в статье 2, были по применимому к ним закону в какой-либо мере недееспособны или это соглашение недействительно по закону, которому стороны это соглашение подчинили, а при отсутствии такого указания - по закону страны, где решение было вынесено, или

b) сторона, против которой вынесено решение, не была должным образом уведомлена о назначении арбитра или об арбитражном разбирательстве или по другим причинам не могла

представить свои объяснения, или

с) указанное решение вынесено по спору, не предусмотренному или не подпадающему под условия арбитражного соглашения или арбитражной оговорки в договоре, или содержит постановления по вопросам, выходящим за пределы арбитражного соглашения или арбитражной оговорки в договоре, с тем, однако, что если постановления по вопросам, охватываемым арбитражным соглашением или оговоркой, могут быть отделены от тех, которые не охватываются таким соглашением или оговоркой, то та часть арбитражного решения, которая содержит постановления по вопросам, охватываемым арбитражным соглашением или арбитражной оговоркой в договоре, может быть признана и приведена в исполнение, или

б) состав арбитражного органа или арбитражный процесс не соответствовали соглашению сторон или, при отсутствии такового, не соответствовали закону той страны, где имел место арбитраж, или

е) решение еще не стало окончательным для сторон или было отменено или приостановлено исполнением компетентной властью страны, где оно было внесено, или страны, закон которой применяется.

У визнанні й виконанні рішення може бути відмовлено також у випадках, коли компетентні органи влади держави, в якій буде проведено визнання або виконання, вимагають знайти що: об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законом цієї держави; визнання або виконання буде суперечити публічному порядку цієї держави.

За статтею 19 Закону України «Про міжнародні договори в Україні» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Таким чином, рішення Господарського суду міста Києва від 17 січня 2012 року по справі № 32/612, постанова Київського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2012 року, постанова Вищого господарського суду України від 10 липня 2012 року, якими визнано недійсним договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи), укладений 03 жовтня 2000 року між Державним підприємством «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ», компанією «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», не можуть слугувати підставами для прийняття рішень в рамках виконавчого провадження ВП № 48020006 щодо примусового виконання ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2014 року в справі №761/7764/14-ц та виконавчого листа №761/7764/14-ц.

По-перше, вказані судові рішення, якими визнано недійсним договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора (без створення юридичної особи), укладений 03 жовтня 2000 року між Державним підприємством «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ», компанією «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ ЛТД» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», прийняті до постановлення ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 08 травня 2014 року в справі № 761/7764/14-ц про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду.

По-друге, під час розгляду Шевченківським районним судом міста Києва справи № 761/7764/14-ц про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, апеляційної скарги Державного підприємства «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України Апеляційним судом міста Києва, касаційної скарги Державного підприємства «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позивач на обґрунтування своїх доводів вказував, зокрема, що судами допущена суттєва неповнота в з`ясуванні обставин, що мають значення для правильного вирішення справи і суд не надав належної оцінки тому, що згідно рішення Господарського суду міста Києва, яке набрало чинності, припинено провадження у справі щодо позовних вимог ТОВ «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» до ДП «Готель «Козацький», а зустрічний позов Державного підприємства задоволено частково та визнано недійсним договір про спільну інвестиційну діяльність від 03 жовтня 2000 року, а тому, є недійсними також і положення договору, щодо арбітражного застереження.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 25 червня 2014 року встановлено, що твердження ДП «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України про те, що рішенням Господарського суду міста Києва визнано зазначений договір про спільну інвестиційну діяльність недійсним, у зв`язку з чим арбітражне застереження є також недійсним, не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, а тому не можуть прийматися до уваги. Вказане пов`язане з тим, що Рішення Арбітражу як на час винесення ухвали суду першої інстанції, так і на час перегляду її в апеляційному порядку, є чинним, дійсним та прийнятим раніше Рішення Господарського суду міста Києва. Крім цього, Заявник не надав відповідного рішення суду про визнання цього арбітражного застереження недійсним.

Також Апеляційним судом міста Києва здійснювався розгляд справи за апеляційною скаргою ДП «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10 вересня 2015 року в справі № 761/24795/15-ц за заявою ДП «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України, заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Розглянувши дану апеляційну скаргу, Апеляційний суд міста Києва в постанові від 12 листопада 2015 року зазначив, що відсутній факт помилкової видачі вказаного виконавчого листа, оскільки як остаточне Рішення Арбітражу, так і ухвала Суду від 08 травня 2014 року є чинними та ніким не скасовані.

Наявність рішення Господарського суду міста Києва не впливає на правильність видачі виконавчого листа № 761/7764/14-ц, а тому у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року в справі № 761/7764/14-ц було встановлено, що твердження ДП «ГОТЕЛЬ «КОЗАЦЬКИЙ» Міністерства оборони України про неможливість виконання виконавчих листів у зв`язку з існуванням судових рішень, якими визнано недійсним договір про спільну інвестиційну діяльність за участю іноземного інвестора між ТОВ «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА», «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ ЛТД» та ДП «ГОТЕЛЬ КОЗАЦЬКИЙ» МОУ від 03 жовтня 2000 року, не можуть бути підставою для невиконання Виконавчих листів, оскільки вказані обставини були відомі на час прийняття рішення про надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду і їм була надана оцінка як судом першої інстанції, так і судами апеляційної та касаційної інстанцій, які залишили ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва 08 травня 2014 року без змін. Крім того, вказані обставини можуть бути підставою для відповідного звернення до Арбітражу.

Відповідно до ч. 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також слід зазначити, що наразі відсутнє будь-яке судове рішення про визнання виконавчого листа від 17 липня 2014 по справі № 761/7764/14-ц таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, судом не було встановлено існування на даний час будь-яких обставин, які б могли слугувати підставою для невиконання вимог виконавчого листа у ВП №48020006. Відповідно, наразі у позивача існує зобов`язання щодо його виконання, яке ним не реалізовано.

Відповідно до ч.1,2,3 статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Статтею 75 Закону встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Тобто, державному виконавцю для реалізації виконання належних повноважень при примусовому виконанні відповідного рішення суду, надано право за невиконання його ж постанов про примусове виконання рішень суду накладати відповідні штрафи на боржника, у порядку та розмірі визначеному Законом №1404-VІІІ.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки Державне підприємство «Готель «Козацький» Міністерства оборони України не надало доказів належного виконання рішення Арбітражного інституту торгової палати м. Стокгольма та виконавчого листа від 08 травня 2014 року у справі №761/7764/14 та доказів відсутності обов`язку такого виконання, то підстави для скасування постанови про накладення штрафу за невиконання такого судового рішення без поважних причин - відсутні.

Відтак, з огляду на бездіяльність позивача по відношенню до своїх обов`язків, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками апелянта про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при постановленні рішення неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРЛТОН ТРЕЙДІНГ УКРАЇНА» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 грудня 2019 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Державного підприємства «Готель «Козацький» Міністерства оборони України до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправними дій, визнання незаконно та скасування постанови - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 09 червня 2020 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Г.В. Земляна

Є.І. Мєзєнцев