Справа № 160/3456/20
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2020 року Справа № 160/3456/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, відповідача-2: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та скасування постанов про арешт рахунків, -
27.03.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до відповідача-1: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, відповідача-2: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60304303 від 21.11.2019 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, через що зняти арешт з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, через що зняти арешт з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 ;
- визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, через що зняти арешт з рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 .
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вважає протиправними оскаржувані постанови приватних виконавців про накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , що призначений для зарахування її заробітної плати. За поясненнями позивача, отримання виконавцем документального підтвердження, що вказаний рахунок боржника має спеціальний режим використання, є підставою для зняття арешту з коштів боржника або його частини, тим більше, звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Також, посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження», позивач зазначила, що накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати заборонено законом та є порушенням її конституційних прав вільно заробляти собі на життя та розпоряджатися заробітною платою.
Крім того, за поясненнями позивача, вона є одинокою матір`ю та має на утриманні двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які потребують постійної уваги. А заробітна плата від ТОВ «Міліренс», яка надходила на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, віднедавна стала єдиним джерелом надходження коштів.
Тому, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом, оскаржуючи постанови приватних виконавців Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60304303 від 21.11.2019 року, ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати, та ОСОБА_5 про арешт коштів боржника ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати.
Адміністративний позов не відповідав вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 02.04.2020 року був залишений без руху з наданням позивачу п`ятиденного строку для усунення недоліків шляхом надання до суду: виправленої редакції позовної заяви із зазначенням правильного найменування відповідачів з її копіями, відповідно до кількості учасників справи.
У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.
Ухвалою суду від 09.04.2020 року було задоволено клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, визнано поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного та поновлено позивачу строк звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до вимог ч. 6 ст. 12, ч. 2 ст. 257 та ч. 5 ст. 262 КАС України.
Ухвалою суду від 13.05.2020 року було відмовлено у задоволенні заяви відповідача-2 про залишення без розгляду адміністративного позову.
У встановлений судом строк, відповідачі заперечуючи проти позову, надали свої відзиви на позов, які долучені до матеріалів справи.
В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач-1 зазначила, що не погоджується з твердженнями позивача, викладеними в позові та просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви.
Так, за поясненнями відповідача-1, в заявах про примусове виконання рішення стягувач просив накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника. Тому, приватним виконавцем 27.01.2020 року було винесено постанову про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження № 60618343 та 21.11.2019 року - постанову про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження № 60304303, у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», задля забезпечення реального виконання боржником рішення, на підставі яких був накладений арешт на кошти позивача, що містяться на рахунках у банківських установах та на всіх інших рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника. При цьому, відповідач-1 звертає увагу суду на те, що у постановах про накладення арешту на кошти боржника зазначається про виокремлення накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонено законом. Водночас, приватний виконавець, посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження», Наказу Міністерства фінансів України № 758 від 22.06.2012 року «Про затвердження Порядку відкриття та закриття рахунків у національній валюті в органах Державної казначейської служби України», зазначила, що банк зобов`язаний був повернути їй постанову про накладення арешту на рахунки боржника, якщо рахунок має спеціальний режим використання. Проте, у зв`язку з тим, що АТ КБ «Приватбанк» прийняв постанову про арешт коштів боржника, то рахунок № НОМЕР_2 , на який накладено арешт, не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Відповідач-1 також зазначає, що закони України не містять заборони звертати стягнення та накладати арешт на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування заробітної плати, а також не визначають такі рахунки як рахунки зі спеціальним режимом використання. При цьому, за поясненнями відповідача-1, від банківських установ на її адресу не надходило жодних документів з повідомленням про те, що на кошти, які знаходяться на рахунку боржника, заборонено звертати стягнення, а рахунок, який призначений виключно для виплати заробітної плати, потрібно зазначати в договорі між банком та боржником.
Тобто, відповідач-1 вважає, що нею правомірно були винесені оскаржувані постанови про накладення арешту ВП № 60304303 від 21.11.2019 року та ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок позивача в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_11.
Крім того, відповідач-1 зазначила, що постанови про відкриття виконавчого провадження № 60304303 від 15.10.2019 року та № 60618343 від 15.11.2019 року були направлені на адресу боржника у встановленому законом порядку. На підтвердження зазначених тверджень приватний виконавець надала суду копії конвертів з відмітками про повернення поштової кореспонденції, направленої на адресу позивача.
Відповідач-2, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, також зазначила, що не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Приватний виконавець також зазначила, що оскаржуваною постановою банківським установам, які виконують рішення виконавця, було визначено враховувати обмеження щодо накладення арешту на рахунок боржника, на який серед інших зарахувань здійснюється нарахування соціальної допомоги чи пенсії або інших коштів боржника, звернення стягнення на які заборонено законом. При цьому, як зазначив відповідач-2, АТ КБ «Приватбанк» прийняв постанову про арешт коштів боржника, рахунок № НОМЕР_2 , на який накладено арешт, тому вказаний рахунок не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або до інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом. Інформація про належність рахунку клієнта банку до рахунку, що відкритий для зарахування виключно заробітної плати, може зазначатися в додатковому договорі до договору банківського рахунку. Також, відповідач-2 посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 24.06.2015 року, справа № 6-535цс15, та зазначає, що кошти зараховані на відповідні рахунки, є вкладом, а не заробітною платою, пенсією, соціальною виплатою тощо.
Отже, відповідач-2 вважає, що нею правомірно була винесена оскаржувана постанова про накладення арешту ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок позивача в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1.
Заперечення на відзиви відповідачів позивач суду не надала.
Третя особа у встановлений судом строк не надала своїх пояснень щодо суті позовних вимог.
Суд, враховуючи положення статтею 257, статтями 261 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Також, суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2019 року № 540-IX (набрав чинності 02.04.2020 року), у розділ VI «Прикінцеві положення» був доповнений пунктом 3, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми законодавства України, дійшов наступних висновків.
14.11.2019 року на адресу відповідача-1 від стягувача - Акціонерного товариства «БАНК ФОРВАРД» надійшли заяви про примусове виконання рішення, в яких стягувач просив:
- відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом
- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника;
- провести перевірку майнового стану боржника;
- у випадку встановлення доходу боржника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_3 , звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки його майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника;
- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно (грошові кошти) боржника;
- провести перевірку майнового стану боржника;
- у випадку встановлення доходу боржника, яким є: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків: НОМЕР_3 , звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на його майно та без перевірки майнового стану за місцем проживання (перебування) боржника;
21.11.2019 року в рамках виконавчого провадження ВП № 60304303 приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяною Леонідівною була винесена оскаржувана постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться, в тому числі на рахунках боржника в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299.
27.01.2020 року в рамках виконавчого провадження ВП № 60618343 приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Тетяною Леонідівною була винесена оскаржувана постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться, в тому числі на рахунках боржника в АТ КБ «Приватбанк», МФО 305299.
16.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 61557733 щодо примусового виконання виконавчого напису № 3130 від 11.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 8522,80 грн.
16.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною була винесена постанова про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1
16.03.2020 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною була винесена оскаржувана постанова про арешт коштів боржника, в тому числі, на кошти, які містяться в АТ КБ «Приватбанк».
Про наявність, зокрема, оскаржуваних постанов та накладеного арешту на рахунок, на який позивачу виплачується заробітна плата, вона дізналась 25.03.2020 року після отримання відповідей на її звернення від АТ КБ «Приватбанк» та відповідачів.
Не погодившись із оскаржуваними постановами про накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, позивач звернулась до адміністративного суду з позовом.
Тому, спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу протиправності постанов приватних виконавців Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60304303 від 21.11.2019 року, ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , та призначений для зарахування заробітної плати, та ОСОБА_5 про арешт коштів боржника ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати.
Суд, вирішуючи спір між сторонами по суті, зазначає наступне.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").
Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.
У частині 1 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено обов`язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Аналогічним за змістом є і п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої та другої статті 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII), про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються, зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частиною першою статті 25 Закону № 1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1403-VIII, фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".
Відповідно до пункту 10 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Відповідно до статей 179, 190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майном, як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 06.09.1988 року по теперішній час, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради від 27.03.2020 року № 688 та копією паспорта позивача, що містяться в матеріалах справи.
Виконавчим округом приватних виконавців Павелків (Вольф) Тетяни Леонідівни , ОСОБА_5 , визначено:
АДРЕСА_4 -VIII передбачена можливість відкриття виконавчого провадження як за місцем проживання, перебування боржника, так і за місцезнаходженням майна боржника.
Суд звертає увагу, що приватні виконавці виконавчого округу міста Києва Павелків ( Вольф) Тетяна Леонідівна та ОСОБА_5 у відповідності до частини другої статті 24 Закону № 1404-VIII мали підстави для відкриття виконавчого провадження у разі наявності майна боржника, місцем знаходження якого є м. Київ.
Однак, судом не встановлено та матеріалами справи не підтверджено, що на картковому рахунку обліковуються грошові кошти, належні боржнику.
Окрім того, матеріалами справи не підтверджена наявність у приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження відомостей про знаходження коштів боржника на вказаних рахунках у банку.
Таким чином, наявність самого рахунку в банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільні права та обов`язки. Сам рахунок без наявності на ньому коштів не може бути власністю громадянина, оскільки призначений для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів.
Отже, тільки матеріальні цінності, майно, кошти можуть бути об`єктом стягнення, а не рахунок у банку, таким чином наявність у боржника банківського карткового рахунку не є тотожнім наявному у боржника майна у такому банку.
Крім того, за приписами статті 68 Закону № 1404-VІІІ стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Таким чином, місце проживання та місце отримання доходів позивача не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватні виконавці здійснюють свою діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчі документи у ВП № 60304303, ВП № 60618343, ВП № 61557733, прийнято до виконання відповідачами не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
З аналізу матеріалів справи суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, оскільки наявність майна боржника у виконавчого окрузі міста Києва не встановлена судом, відповідна достовірна інформація приватному виконавцю стягувачем не надана.
Згідно із пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У даному випадку приватний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку із пред`явленням його не за місцем виконання, чого зроблено не було.
Крім того, суд зазначає, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).
Згідно з частиною 5 статті 97 Кодексу законів про працю України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
При цьому частиною 6 статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Таким чином, право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю гарантовано та захищається державою, своєчасність та розмір якої не може бути поставлений в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 18 Закону 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейська обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи (частина 2 статті 52 Закону 1404-VIII).
Згідно із частиною 3 статті 52 Закону 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Відповідно до статті 56 Закон 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
У порядку, встановленому цією статтею, виконавець, у провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили. Такий арешт знімається, якщо протягом п`яти днів з дня його накладення стягувач не звернеться до суду про звернення стягнення на грошові кошти такої особи в порядку, встановленому процесуальним законом.
Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону 1404-VIII забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону 1404-VIII у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Суд зазначає, що рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , на який оскаржуваними постановами приватних виконавців накладено арешт, призначений, в тому числі для виплати позивачу заробітної плати. Так, в матеріалах справи містяться витяги с веб-сайту АТ КБ «Приватбанк», з яких видно, що на вказаний вище рахунок надходить заробітна плата від ТОВ «Міліренс». Крім того, це підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк» та від 19.03.2020 року № 20.1.0.0.0/7-200313/4104 та копією довідки від 29.01.2020 року № R9D9F8PIFV57J4SO, що наявні в матеріалах справи.
Таким чином, в ході судового розгляду справи судом було встановлено, що рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , призначений для оплати праці позивача (боржника), тобто є рахунком із спеціальним режимом використання.
Суд зазначає, що за змістом частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, положення цієї Конвенції застосовуються до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі такою мірою, якою це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття "власності" є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України".
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Отже, виплата підприємством працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Натомість, накладення арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.
Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Інструкцією про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 (далі - Інструкція № 492), передбачено, що поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.
До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.
Банк відкриває поточні рахунки фізичним особам для здійснення деяких видів виплат (заробітної плати, дивідендів, стипендій, пенсій, соціальної допомоги, повернення надлишково сплачених сум, інших виплат) за зверненням суб`єкта господарювання, який укладає з банком договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.
Суб`єкт господарювання для відкриття рахунків фізичним особам через свого представника (фізична особа - підприємець може подати зазначені нижче документи особисто) подає до банку такі документи:
1) заяву про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб (додаток 4);
2) перелік фізичних осіб, на користь яких відкриваються рахунки, із зазначенням ідентифікаційних даних цих осіб.
Суб`єкт господарювання, який має відкритий рахунок у цьому банку, для відкриття поточних рахунків фізичним особам може подавати до банку зазначені в пункті 68 розділу V цієї Інструкції документи в електронній формі засобами інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем, якщо це передбачено договором банківського рахунку.
Банк і суб`єкт господарювання укладають договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб.
Видаткові операції за такими рахунками здійснюються після звернення фізичної особи до банку, пред`явлення нею документів, що дають змогу банку верифікувати клієнта, та укладення договору банківського рахунку.
Банк відкриває фізичній особі окремий поточний рахунок для зарахування виключно заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат у порядку, визначеному в пункті 62 розділу V цієї Інструкції, або використовує вже відкритий для цих цілей рахунок (далі у цьому пункті - окремий рахунок).
Клієнт зобов`язаний під час відкриття окремого рахунку в заяві про відкриття поточного рахунку (додаток 3) у рядку "Додаткова інформація" зазначити, що рахунок відкривається для зарахування заробітної плати, стипендії, пенсії, соціальної допомоги та інших передбачених законодавством України соціальних виплат. Така інформація для діючого поточного рахунку зазначається в додатковому договорі до договору банківського рахунку (підпункт 6 пункту 3 розділу І, пункт 68, пункт 69 розділу V Інструкції № 492).
Аналіз положень Інструкції № 492 вказує, що банк і суб`єкт господарювання укладають договір про відкриття поточних рахунків на користь фізичних осіб, а зарахування на вказаний рахунок заробітної плати свідчить про спеціальний режим використання рахунку, тобто рахунку, що призначений для виплати заробітної плати.
Тобто, рахунки, передбачені для виплати заробітної плати, є рахунками з спеціальним режимом, на які виконавча служба, в тому числі приватні виконавці, відповідно до вимог законодавства не накладають арешт, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби. Тому, відповідно до частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, заробітна плата повинна охоронятись від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 27.06.2019 року у справі № 916/73/19, від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19, від 09.08.2019 року, справа № 913/958/16, від 28.10.2019 року, справа № 916/1845/19, від 17.01.2020 року, справа № 340/1018/19).
Як було встановлено судом, позивач повідомляла відповідачів про те, що рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 , є рахунком зі спеціальним режимом використання, бо призначений для виплати їй заробітної плати. Це підтверджується заявами позивача, направленими на адресу відповідачів щодо необхідності зняття арешту з рахунку. Тому, суд не бере до уваги посилання відповідачів на те, що прийняття банком оскаржуваних постанов про арешт коштів боржника до виконання, свідчить, що рахунок не має спеціального режиму використання. Адже, такі твердження є хибними, не відповідають вимогам чинного законодавства, тим більше, що обов`язок з виокремлення спеціального режиму використання банківського рахунку боржника законом покладено, в тому числі на приватного виконавця, а не на банк чи боржника.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанови приватних виконавців прийняті з порушенням вимог чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню.
З приводу позовних вимог про зняття арешту з рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, у зв`язку з протиправністю спірних постанов, суд зазначає наступне.
Частиною третьою статті 59 Закону № 1404 передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Згідно з частиною четвертою статті 59 Закону №1404, однією з підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (далі - Інструкція № 22), виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).
Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.
Банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків.
Згідно з пунктами 9.3, 9.4 Інструкції № 22, арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах.
Банк здійснює арешт коштів на рахунку клієнта, операції за яким були зупинені відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», на підставі постанови виконавця, яка надійшла до банку після повідомлення банком виконавця про відкриття клієнтом цього рахунку. Банк здійснює дії щодо арешту коштів відповідно до пункту 9.6 цієї глави.
Банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.
Абзац перший пункту 9.11 Інструкції передбачає, що банк здійснює зняття арешту з коштів за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою відповідно до законодавства України, за рішенням суду, ухвалою слідчого судді, суду або постановою прокурора, які доставлені до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.
Відповідно до частин першої та другої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;
7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;
8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;
9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;
10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів;
11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання;
12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні;
13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Таким чином, аналіз викладених вище положень КАС України, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції № 22 вказує, що зняття арешту з коштів здійснюється за постановою виконавця про зняття арешту з коштів, прийнятою на підставі, зокрема, рішення суду. Тобто, суд, встановивши під час судового розгляду справи протиправність рішення органу виконавчої служби, виносить відповідне рішення. Проте, зняття арешту з коштів належить до повноважень, в тому числі приватного виконавця, який наклав відповідний арешт, про що він виносить постанову.
З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо зняття арешту з її рахунку в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (стаття 9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (частина друга стаття 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частина перша стаття 77 КАС України).
Приймаючи до уваги викладене вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги підтверджуються матеріалами справи та є обґрунтованими в частині щодо протиправності оскаржуваних постанов приватних виконавців, які підлягають скасуванню.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме: визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60304303 від 21.11.2019 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати; визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати; у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що на підставі ст. 139 КАС України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягненню з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (1681,60:2 = 840,80 грн), а з відповідача-2 - 420,40 грн (840,80:2 = 420,40 грн), відповідно (квитанція про сплату позивачем судового збору від 27.03.2020 року № 26098306 у розмірі 2522,40 грн, міститься в матеріалах справи).
Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни, відповідача-2: приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1 та відповідача-2: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправними та скасування постанов про арешт рахунків - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60304303 від 21.11.2019 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Павелків Тетяни Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 60618343 від 27.01.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про арешт коштів боржника ВП № 61557733 від 16.03.2020 року в частині накладення арешту на рахунок в АТ КБ «Приватбанк» ІВAN НОМЕР_1, відкритий на ім`я ОСОБА_1 та призначений для зарахування заробітної плати.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Павелків Тетяни Леонідівни ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 10.06.2020 року.

Суддя І.О. Лозицька