Справа № 755/16009/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року м. Київ № 755/16009/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 ( далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач) про

- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначені пенсії з лютого 2018 року, відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 01 лютого 2018 року виплату ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року справу №755/16009/18 передано для розгляду за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 грудня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач, 16 серпня 2018 року, після того, як рішення про встановлення факту належності трудової книжки набрало законної сили, подав його до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києва. Пенсію йому призначено саме з 16 серпня 2018 року. Позивач з цим не згоден, оскільки вважає, що звернувся з заявою про призначення пенсії 11 квітня 2018 року, а тому вважає, що вона повинна бути призначена саме з цієї дати.

28 травня 2019 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує, оскільки при звернені позивача з заявою про призначення пенсії за віком 11 квітня 2018 року, записи в трудовій книжці містили розбіжності в даті народження з паспортними даними, а тому врахувати дані про періоди роботи згідно записів трудової книжки було неможливо. Повторно позивач звернувся 16 серпня 2018 року та надав рішення суду про встановлення факту належності трудової книжки. А тому пенсію позивачу призначено з дня повторного звернення з повним пакетом документів, а саме з 16.08.2018 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

У зв`язку з поданням ОСОБА_1 копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва по справі №755/8684/18 від 10 липня 2018 року, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві була призначена пенсія позивачу з 16 серпня 2018 року.

Вважаючи бездіяльність відповідача, яка полягала у непризначені пенсії з моменту надходження заяви, а не з моменту надання копії рішення суду протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі по тексту - Закон №1058-IV) визначені принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини другої статті Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат. Розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону з 01.01.2004 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а до 01.01.2004 року на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку.

Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, (далі по тексту - Порядок) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1)перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру, копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 1.7 Порядку, визначено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Аналізуючи даний пункт, суд приходить до висновку, що тримісячний строк рахується з дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, а не з дня самої подачі заяви про призначення пенсії.

ОСОБА_1 11 квітня 2018 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 25 травня 2018 року №8879/03 повідомило, що взяти до уваги дані по трудовій книжці неможливо, в зв`язку з невідповідністю дати народження з паспортними даними. Згідно до порядку для підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У зв`язку з цим, право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.

В подальшому позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності трудової книжки задоволено.

Встановлено юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС України в м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить трудова книжка, видана на ім`я « ОСОБА_1 , 1957 рождения» (російською мовою), дата заповнення трудової книжки 10 жовтня 1975 року. Рішення суду набрало законної сили 11 липня 2018 року.

16 серпня 2018 року позивач надав копію рішення суду Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/8684/18.

З урахуванням наданих документів, відповідачем 16 серпня 2018 року призначено пенсію, яка обчислено з урахуванням страхового стажу 32 роки 3 місяці 18 днів та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.2000р по 31.12.2017р. Коефіцієнт страхового стажу складає 0,32250, індивідуальний коефіцієнт заробітної плати - 0,54718.

Розмір пенсії становить 1 435,00 грн.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії до відповідача 11 квітня 2018 року, листом від 25 травня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило, що право на призначення пенсії за віком відсутнє, оскільки взяти до уваги дані по трудовій книжці неможливо, в зв`язку з невідповідністю дати народження з паспортними даними. З урахуванням положення Порядку строк на подання додаткових документів має розпочинатися з 25 травня 2018 року.

Позивач, 16 серпня 2018 року надав копію рішення суду, яким встановлено належність йому трудової книжки, тобто в межах тримісячного строку, з моменту, як того вимагає Порядок.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач призначив пенсію за віком ОСОБА_1 не з дати виникнення на неї права (03.02.2018р.) а лише через 6 місяців. У зв`язку з цим, дії відповідача є протиправними та вчиненні з порушенням вимог ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, в контексті наведених норм, суд вважає, що для прийняття рішення про призначення пенсії відповідно до заяви від 11 квітня 2018 року, виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на викладене, а також з метою ефективного, повного та належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне захистити порушені права позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві призначити пенсію відповідно до заяви позивача від 11 квітня 2018 року з 03 лютого 2018 року, з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку (відповідно до копії паспорта, пенсійний вік настав 02 лютого 1958 року) та здійснити її перерахунок.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог повністю.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80грн. з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві (04053, вул. Бульварно - Кудрявська буд.16, місто Київ, ) щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) у призначені пенсії з 3 лютого 2018 року, відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, вул. Бульварно - Кудрявська буд.16, місто Київ, ) призначити, здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) пенсію з 03 лютого 2018 року, відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Присудити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн. з бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду у місті Києві (04053, вул. Бульварно - Кудрявська буд.16, місто Київ, 42098368).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п.3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя В.В. Амельохін