Справа № 524/9592/17
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2020 року

Київ

справа №524/9592/17

адміністративне провадження №К/9901/48860/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Мартинюк Н.М.,

суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №524/9592/17

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича

про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

за касаційною скаргою інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича

на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року (прийняту у складі: головуючого судді Яковенка М.М., суддів Лях О.П., Старосуда М.І.).

І. Установлені судами фактичні обставини справи, короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

1. ОСОБА_1 (надалі також - « ОСОБА_1 », «позивач») звернувся до суду з позовом до Інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича (надалі також - «відповідач-1»), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (надалі - «відповідач-2») про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

2. Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області рішенням від 23 лютого 2018 року позов задовольнив частково.

Скасував постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №429948, винесену Інспектором роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дуканічем Ігорем Вікторовичем, 30 листопада 2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за статтею 122 частиною другою Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - «КУпАП») з направленням на новий розгляд до Управління патрульної поліції в місті Кременчуці.

3. Відповідач-1 оскаржив це рішення в апеляційному порядку.

4. За текстом апеляційної скарги на вказане рішення суду першої інстанції відповідач-1 послався на висновок Верховного Суду України, який викладений у постанові від 13 грудня 2016 року у справі № 306/17/16-а, щодо відсутності установлених законом підстав для сплати судового збору за звернення з апеляційними скаргами у справах цієї категорії та просив звільнити його від сплати судового збору.

5. Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13 березня 2018 року апеляційну скаргу Інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дуканіча І. В. залишено без руху.

6. Одночасно, суд апеляційної інстанції, відступивши від правової позиції Верховного Суду України, зазначив, що за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Отже, за подання апеляційної скарги у справі про адміністративне правопорушення судовий збір сплачується суб`єктом владних повноважень на загальних підставах, у порядку та розмірах, встановлених Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі - «Закон №3674-VI»).

7. Крім того, на думку суду апеляційної інстанції, за відсутності поняття державного мита в межах Закону №3674-VI, навіть якщо вважати держмито платежем, тотожним судовому збору, то за приписами частини четвертої статті 288 КУпАП саме позивач (особа, на яку накладене адміністративне стягнення) звільняється від сплати держмита. Ця норма є абсолютною та не встановлює можливості для неоднозначного її трактування. Натомість апелянт не є особою, яка оскаржує винесену постанову у справі про адміністративне правопорушення, а є суб`єктом владних повноважень, який приймав спірну постанову.

8. За таких обставин, звільнення від сплати судового збору відповідача - суб`єкта владних повноважень буде суперечити не тільки вимогам частини четвертої статті 288 КУпАП, а також і Закону №3674-VІ, і жодний ретроспективний аналіз статті 288 КУпАП та Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито» щодо права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення не дає підстав вважати, що суб`єкт владних повноважень є особою, яка не повинна сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги.

9. Суддя-доповідач Харківського апеляційного адміністративного суду ухвалою від 13 березня 2018 року залишив без руху апеляційну скаргу Інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дуканіча І.В. з підстав її невідповідності вимогам частини п`ятої статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») в частині необхідності надання документу про сплату судового збору. Апелянтові надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги у 10 календарних днів з наступного дня після отримання копії цієї ухвали.

10. Копію вказаної ухвали апелянт отримав 21 березня 2018 року.

11. Ухвалою від 29 березня 2018 року Харківський апеляційний адміністративний суд відмовив у задоволенні клопотання Інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дуканіча І.В. про звільнення від сплати судового збору та повернув апеляційну скаргу відповідача на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23 лютого 2018 року з підстав невиконання апелянтом вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

ІІ. Провадження в суді касаційної інстанції

12. Інспектор роти №3 Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Дуканіч І.В., вважаючи судове рішення суду апеляційної інстанції таким, що ухвалено із порушенням вимог процесуального закону, подав касаційну скаргу.

13. У касаційній скарзі просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до Харківського апеляційного адміністративного суду для провадження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження.

14. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що під час вирішення питання про звільнення скаржника від сплати судового збору суд апеляційної інстанції не врахував викладених в апеляційній скарзі пояснень про те, що ставка судового збору за подання позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення не встановлена Законом №3674-VІ, а частина п`ята статті 288 КУпАП звільняє осіб, які оскаржують таку постанову, від сплати державного мита. Таким чином, розмір ставки за подання цього позову становить 0,00 грн, а тому і за подання апеляційної та касаційної скарг необхідно сплатити також 0,00 грн. Отже, безпідставно зобов`язано скаржника усунути недоліки шляхом направлення до Харківського апеляційного адміністративного суду оригіналу квитанції про сплату судового збору.

14.1. Крім того, скаржник просить суд касаційної інстанції під час розгляду касаційної скарги взяти до уваги висновки колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладені в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження №21-1410а16), згідно з якими за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом №3674-VІ, не сплачується.

15. Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.

16. Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року було зупинене провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №543/775/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Полтавської області Департаменту патрульної поліції, інспектора роти №3 батальйону Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Полтавської області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за касаційними скаргами Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі Управління патрульної поліції у місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції на ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду від 9 жовтня і 15 листопада 2017 року.

17. Великою Палатою Верховного Суду 18 березня 2020 року ухвалено постанову у вказаній справі №543/775/17.

18. З огляду на те, що обставини, які були підставою для зупинення провадження у цій справі, відпали, ухвалою Верховного Суду від 3 червня 2020 року провадження у цій справі було поновлене.

ІІІ. Джерела права й акти їхнього застосування

19. Частиною першою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

20. Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон №3674-VІ.

21. За статтями 1, 2 Закону №3674-VІ судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є: громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

22. Частина друга статті 3 Закону №3674-VІ містить перелік об`єктів, за які не справляється судовий збір, а стаття 5 цього Закону - перелік суб`єктів, які звільняються від сплати судового збору за подання до суду позовів, заяв, скарг тощо, а також підстави звільнення від сплати судового збору осіб, які звертаються із заявами про захист не власних прав, а охоронюваних законом прав та інтересів інших осіб.

23. Відповідно до статті 4 цього ж Закону за подання, зокрема, до адміністративного суду позовних заяв розміри ставок судового збору диференційовано за характером спору (майновий/немайновий), а також за правовим статусом платника судового збору (фізична особа/фізична особа - підприємець/юридична особа/суб`єкт владних повноважень).

24. Органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 213 КУпАП, згідно з якою справи про адміністративні правопорушення розглядаються: (1) адміністративними комісіями при виконавчих комітетах сільських, селищних, міських рад; (2) виконавчими комітетами (а в населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчими органами, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад та їх посадовими особами, уповноваженими на те цим Кодексом; (4) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (суддями), а у випадках, передбачених цим Кодексом, місцевими адміністративними та господарськими судами, апеляційними судами, Верховним Судом; (5) органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

25. Порядок провадження у справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається КУпАП та іншими законами України.

26. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається КУпАП та іншими законами України (стаття 246 КУпАП).

27. За статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову у справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.

27.1. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності)), дату народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

27.2. Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою статті 283 КУпАП, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

27.3. Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою статті 283 КУпАП, повинна містити відомості про адресу вебсайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

27.4. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 КУпАП, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування.

Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження.

Постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

28. Відповідно до статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Постанова районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду (судді) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.

29. Разом з тим, згідно з пунктом 3 частини першої статті 288 КУпАП постанову уповноваженого органу державної влади чи його посадової особи (як і постанову адміністративної комісії чи рішення виконавчого комітету сільської, селищної, міської ради (пункти 1, 2 цієї частини статті)) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

30. Наведеним вище нормам статті 288 КУпАП кореспондують положення підпункту 2 частини першої статті 20 КАС України щодо предметної підсудності адміністративних справ, а також статті 286 КАС України, що встановлюють особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

31. З цих положень убачається, що оскарження рішень дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності здійснюється шляхом подання до суду позовної заяви.

32. Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито» (у редакцій, чинній до набрання чинності Законом №3674-VI) державне мито справлялося, зокрема, з позовних заяв, заяв (скарг) у справах окремого провадження, з апеляційних скарг на рішення судів і скарг на рішення, що набрали законної сили. Цей нормативний акт не містив положень про сплату державного мита як особою, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, так і органом (посадовою) особою, яка прийняла таку постанову.

33. Частиною четвертою статті 288 КУпАП передбачено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

ІV. Оцінка Верховного Суду

34. Аналіз установленого статтею 288 КУпАП права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення показує, що коло осіб, які мають право оскаржити таке рішення, порядок їх оскарження визначені і діють у редакції Закону України від 24 вересня 2008 року №586-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

35. З 11 листопада 2011 року набрав чинності Закон №3674-VI.

36. Отже, на час виникнення спірних правовідносин, що є предметом цього перегляду, за подання заяв, скарг до суду, в тому числі у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного управління, сплачується інший платіж - судовий збір, самостійні правові засади справляння якого, платники, об`єкти та розміри його ставок, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення визначено Законом №3674-VI.

37. Прийняття Закону №3674-VI не обмежує можливість дії чи прийняття у майбутньому законодавчих актів, які визначають пільги щодо сплати судового збору. Відтак питання справляння судового збору, крім Закону №3674-VІ, може регулюватися іншим законодавством (наприклад, частиною другою статті 239-1 КАС України в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIІI «Про забезпечення права на справедливий суд», згідно з якою за подання і розгляд заяви з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів, судовий збір не сплачується, тоді як у Законі №3674-VI такої підстави для звільнення від сплати судового збору немає).

38. Визначальним у такому випадку є наявність норми, припису про те, що у разі звернення до суду особа не обтяжується обов`язком сплачувати платіж, який належить сплачувати на загальних підставах при поданні до суду заяви чи скарги.

39. Відповідно до положень статей 3, 5 Закону №3674-VI серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

40. Також Законом України від 19 вересня 2013 року №590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору.

41. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом.

42. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

43. Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону №3674-VI).

44. Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон №3674-VI не передбачає.

45. Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон №3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

46. За частиною другою статті 171-2 КАС України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було остаточним і не оскаржувалося. Водночас, положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року №3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Адже у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів.

47. Як до, так і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 8 квітня 2015 року №3-рп/2015, Закон №3674-VI не визначав і не визначає окремо об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

48. Водночас, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходив з обсягу прав у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, який би забезпечував ефективний судовий захист, включаючи в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод учасників судового провадження, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень, як складової права осіб на доступ до суду.

49. У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

50. Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Суд в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону №3674-VІ, які пільги за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

51. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

52. Відповідач-1 в обґрунтування своєї апеляційної скарги послався на висновки колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладені в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження №21-1410а16), згідно з якими за подання позивачем або відповідачем - суб`єктом владних повноважень апеляційної/касаційної скарги на рішення адміністративного суду у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення судовий збір у поряду і розмірах, встановлених Законом №3674-VІ, не сплачується.

53. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі від 29 березня 2018 року відступив від згаданої правової позиції Верховного Суду України, виклавши відповідне обґрунтування. Зокрема зазначив, що за вимогами норми частини четвертої статті 288 КУпАП саме позивач звільняється від сплати державного мита. Апелянт не є особою, яка оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення, а є суб`єктом владних повноважень, який приймав спірну постанову.

53.1. До того ж, апеляційний суд зазначив, що звільнення від сплати судового збору відповідача - суб`єкта владних повноважень буде суперечити не тільки суті норми частини четвертої статті 288 КУпАП, а також і Закону №3674-VІ. Жодний ретроспективний аналіз, зроблений Верховним Судом України в постанові від 13 грудня 2016 року (провадження №21-1410а16) статті 288 КУпАП і Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року №7-93 «Про державне мито» щодо права на оскарження постанови державного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, не дає підстав вважати, що суб`єкт владних повноважень є особою, яка не повинна сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги.

53.2. На думку суду апеляційної інстанції, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення відповідних спорів суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

54. З урахуванням викладеного, а також того, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній ухвалі вмотивував відступлення від правової позиції Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів відхиляє аргументи касаційної скарги про звільнення відповідача-1 від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі.

55. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

56. Оскільки оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам процесуального закону, який установлює порядок прийняття до розгляду апеляційної скарги на рішення суду попередньої інстанції, його слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

V. Судові витрати

57. З огляду на викладене, зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Інспектора роти №3 Управління патрульної поліції в місті Кременчуці Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Дуканіча Ігоря Вікторовича залишити без задоволення.

2. Ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2018 року у справі №524/9592/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

А.В. Жук

Ж.М. Мельник-Томенко,

Судді Верховного Суду