Справа № 340/181/20
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2020 року м. Дніпросправа № 340/181/20

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 р. (суддя Пасічник Ю.П.) в справі № 340/181/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення № 57 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років, зобов`язання призначити пенсію на вислугу років з дня звернення з 03.01.2020 р.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 р. позов задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №57 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 03.01.2020 р.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції, що станом на 11.10.2017 р. стаж роботи позивача як працівника освіти становив 26 років 01 місяць 20 днів, що є недостатнім при визначенні права на призначення пенсії за вислугу років.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що він працював: з 15.08.1991 р. по 15.08.1998 р. у Новоєгорівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів вчителем фізики; з 19.08.1998 р. по 29.08.2014 р. у Макариській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів вчителем фізики; з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р. у Семенастівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів вчителем фізики та математики; з 01.09.2017 р. по 02.01.2020 р. у філії «Диківська загальноосвітня школа» вчителем фізики.

За період з 15.08.1991 р. по 02.01.2020 р. спеціальний (педагогічний) стаж роботи позивача становить 28 років 04 місяці.

З метою реалізації свого права на пенсійне забезпечення позивач 03.01.2020 р. у віці 52 роки звернувся до відповідача із заявою про призначенні йому пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідачем 11.01.2020 р. направлено позивачеві повідомлення №19 про прийняття рішення №57 щодо відмови у призначенні пенсії, яке обґрунтоване тим, що для призначення пенсії за вислугу років спеціальний стаж станом на 11.10.2017 р. має становити 26 років 6 місяців, натомість у позивача станом на цю дату наявний спеціальний стаж 26 років 1 місяць 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 р. від 04.06.2019 р. визнано зміни, внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, неконституційними, ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019 р., тому починаючи з 05 червня 2019 року положення пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, відповідно, на день звернення позивача (03.01.2020 р.) до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років як працівнику освіти пунктом «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Оскільки записами трудової книжки позивача підтверджено, що спеціальний стаж роботи позивача станом на 11 жовтня 2017 року (дату набрання чинності Законом України від 03.10.2017 №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), який дає йому право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, становить з 15.08.1991 р. по 11.10.2017 р. (26 років 01 місяць 20 днів), тобто більше 25 років, визначених пунктом «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення до відповідача позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України №1788-ХІІ.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 03.01.2020 р. ОСОБА_1 після досягнення 52-річного віку звернувся до ГУ ПФУ із заявою про призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням № 57 ГУ ПФУ відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з тих підстав, що станом на 11.10.2017 р. позивач не має необхідного педагогічного стажу, який має становити 26 років 06 місяців, натомість у позивача станом на цю дату наявний спеціальний стаж 26 років 01 місяць 20 днів.

Записами в трудовій книжці позивача підтверджено, що ОСОБА_1 з 15.08.1991 р. по 15.08.1998 р. працював у Новоєгорівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів вчителем фізики; з 19.08.1998 р. по 29.08.2014 р. у Макариській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів вчителем фізики; з 01.09.2014 р. по 31.08.2017 р. у Семенастівській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів вчителем фізики та математики; з 01.09.2017 р. по 02.01.2020 р. у філії «Диківська загальноосвітня школа» вчителем фізики.

Таким чином, за період з 15.08.1991 р. по 02.01.2020 р. спеціальний (педагогічний) стаж роботи позивача становить 28 років 04 місяці.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2№ наступного змісту: «Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України».

Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 р. визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» страхового і спеціального стажу.

За змістом статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Приписами статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55 цього Закону.

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VIII (далі Закон № 213-VIII) та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. № 911-VIII (далі Закон № 911-VIII), було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

З прийняттям Закону № 213-VIII підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, а з прийняттям Закону № 911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ в редакції Закону № 911-VIII встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; або ж 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 р. визнано неконституційними положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Зазначені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення з 04.06.2019 р.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що починаючи з 05.06.2019 р. положення пункту «е» статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Відповідно, на день звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти 03.01.2020 р. пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ встановлював, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти незалежно від віку при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909, розділом 1 якого визначено, що робота на посадах учителя або директора загальноосвітнього навчального закладу дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Зважаючи на те, що спеціальний стаж роботи позивача станом на 11.10.2017 р. (дату набрання чинності Законом України № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій»), який дає йому право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, становить 26 років 01 місяць 20 днів, тобто більше 25 років, визначених пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що станом на 03.01.2020 р. (дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії) позивач набув право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ.

Відповідно, є протиправним рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Протиправність відмови у призначенні пенсії за вислугу років та набуття позивачем відповідно до вимог чинного законодавства права на пенсію за вислугу років обумовлює правильний висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ з дати звернення із заявою про призначення пенсії, як це встановлено частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV.

Доводи апелянта стосується виключно відсутності у позивача необхідного спеціального (педагогічного) стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, - 26 років 06 місяців станом на 11.10.2017 р., та спростовані приведеними вище висновками суду.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 р. в справі № 340/181/20 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25.02.2020 р. в справі № 340/181/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 09.06.2020 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 09.06.2020 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко