Справа № 640/24233/19
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України до Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа - ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Солом`янського РВ ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції, в якому просив визнати недійсними постанови відповідача про стягнення виконавчого збору, прийняту в рамках виконавчого провадження №55936913 від 18.11.2019 та про відкриття виконавчого провадження №60643696 від 18.11.2019 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №55936913.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, третя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судове рішення у справі №826/7432/18, яким було визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця від 05 березня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №55926913, скасовано постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року, при цьому позивач не повідомив суд про цю обставину.

Інші учасники справи відзиви на апеляційну скаргу не подавали. Будь-які письмові пояснення відповідача в матеріалах справи відсутні.

Позиція позивача в суді першої інстанції обґрунтовувалась тим, що відповідачем стягнуто з позивача подвійний розмір виконавчого збору, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В силу положень п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, беручи до уваги, рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку письмового провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.03.2017 у справі №826/25369/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України щодо не надання інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28.10.2015 року у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

За наслідками оскарження вказаного судового рішення в апеляційному порядку, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.07.2017 апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про зобов`язання Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України надати достовірну, повну та точну інформацію на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28.10.2015 згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації» - скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України вирішити питання про надання достовірної, повної та точної інформації на запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації від 28.10.2015 згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації». В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 березня 2017 року залишено без змін.

10 серпня 2017 року Окружним адміністративним судом м.Києва видано виконавчий лист №826/25369/15, на підставі якого старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Браташовою В.І. винесено постанову від 05 березня 2018 року про відкриття виконавчого провадження №55926913 (а.с.9), в якій зазначено про необхідність боржнику - Київському квартирно-експлуатаційному управлінню Міністерства оборони України виконати рішення суду протягом 10 робочих днів та стягнення з боржника виконавчого збору.

За наслідками оскарження вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження №55926913 в судовому порядку, рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 вересня 2018 року у справі №826/7432/18 адміністративний позов Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України задоволено частково, визнано протиправною та скасовано постанову від 05.03.2018 про відкриття виконавчого провадження №55926913.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року у справі №826/7432/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року скасовано, у задоволенні адміністративного позову Київського квартирно-експлуатаційного управління до Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання дій неправомірними та визнання постанови недійсною відмовлено.

18 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Солом`янського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Браташовою В.І. винесено постанову ВП №55926913 (а.с.13) про стягнення виконавчого збору з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України в розмірі 16692,00 грн.

В той же день, 18 листопада 2019 року старшим державним виконавцем винесено ще дві постанови:

- про закінчення виконавчого провадження ВП №55926913 (а.с.15) у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження»;

- про відкриття виконавчого провадження ВП №60643696 (а.с.11) з виконання постанови №55926913 від 18 листопада 2019 року щодо стягнення з Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України виконавчого збору в розмірі 16692,00 грн.

Вважаючи протиправними постанови відповідача про стягнення виконавчого збору та про відкриття виконавчого провадження з його стягнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №55926913 була скасована у судовому порядку, і державний виконавець в подальшому закінчив виконавче провадження як таке, що фактично виконано у повному обсязі, відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору, а відтак, постанова про відкриття виконавчого провадження №60643696 від 18.11.2019 підлягає скасуванню.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У ч.1 ст.5 наведеного Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.18 вказаного Закону на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч.2 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписами ст.40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема ч.3 ст.40 цього Закону унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами п.1-6 ч.5 ст.27 вказаного Закону встановлено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також, ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч.1, 3 ст.27 цього Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, зазначив, що оскільки постанова від 05.03.2018 про відкриття виконавчого провадження №55926913 була скасована в судовому порядку, а виконавче провадження №55926913 було закінчено внаслідок повного фактичного виконання боржником судового рішення, то в даному випадку слід застосувати ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки фактичне виконання судового рішення відбулось до відкриття виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, оскільки судове рішення у справі №826/7432/18, яким було скасовано постанову 05.03.2018 про відкриття виконавчого провадження №55926913, було скасовано в апеляційному порядку постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року.

Таким чином, постанова старшого державного виконавця від 05.03.2018 про відкриття виконавчого провадження ВП №55926913 є чинною, в судовому порядку не скасована, при цьому закінчення виконавчого провадження ВП №55926913 відбулось на підставі постанови старшого державного виконавця від 18 листопада 2019 року внаслідок повного фактичного виконання судового рішення у відповідності до п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження, а тому відсутні підстави для застосування ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» чітко передбачено стягнення виконавчого збору в разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому зазначення в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору відповідає положенням ч.5 ст.26 вказаного Закону та не є тотожним постанові про стягнення виконавчого збору у такому виконавчому провадженні, яка є виконавчим документом та виділяється в окреме виконавче провадження, а тому твердження позивача про наявність подвійного стягнення виконавчого збору є безпідставним та відхиляється судом.

Обов`язок державного виконавця винести постанову про стягнення виконавчого збору чітко передбачений вищенаведеними нормами Закону України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувані рішення відповідача є такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а тому при винесенні постанов від 18 листопада 2019 року про стягнення виконавчого збору ВП №55926913 та про відкриття виконавчого провадження ВП №60643696, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для їх скасування.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Текст постанови виготовлено 04 червня 2020 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма