Справа № 420/1343/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1343/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити певні дії.

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому позивач просить визнати дії відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, стосовно визначення розміру пільгової пенсії та проведення розрахунків по ній - протиправними та зобов`язати відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, визначити ОСОБА_1 розмір пільгової пенсії у зв`язку з втратою годувальника - чоловіка, інваліда 2 групи, у 3416,91грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач, як, вдова померлого, звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси із заявою про виділення частки пенсії з вже нарахованої пенсії іншій особі (дочці) у зв`язку з втратою годувальника. Проте, позивачу відмовлено у задоволенні вказаної заяви. Позивач зазначає, що на неї розповсюджується дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: «дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, після досягнення чоловіками 55 років, жінками 50 років, та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок, то мають право на пільгову пенсію». Позивачу 12 січня 2019 року виповнилося 50 років, на час звернення до відповідача із заявою страховий стаж складав 33 роки, до нового шлюбу позивач не вступала. Проте, центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії. Одеським окружним адміністративним судом постановлено рішення, за яким рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №200092 від 05.02.2019 року про відмову у призначенні пенсії визнано протиправним та скасовано. Таким чином, з лютого 2019 року двоє утриманців мають право на пенсію по втраті годувальника у рівних частках - це дочка ОСОБА_2 , (по 1/2 частині, 3416,91: 2 дорівнює 1708,45 грн.). З липня 2019 року пенсії були підвищені Кабінетом Міністрів України, за зазначеними довідками кожному з утриманців нараховувалося по 1000 грн, що сумарно складає 2000 грн, але не 3416,91 грн. У подальшому, донька позивача, з 31.08.2019 року відрахована з учбового закладу - Одеської національної академії харчових технологій (наказ про відрахування від 30.08.2019 року №764-03). Таким чином, я залишилася одним утриманцем, який має усі підстави отримувати пільгову пенсію, яка вже була нарахована. Тобто, з вересня 2019 року позивач вважає, що мала право отримувати пенсію за втратою годувальника у повному обсязі - 3416,91 грн. Відповідач перерахував борг та продовжує виплачувати позивачу по 2000 грн. щомісячно, що становить лише половину належної позивачу, на її переконання, пенсії, яка становить 3416,91 грн.

Відповідач у відзиві на позов (а.с.86-87) проти позовних вимог заперечує та вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В підтвердження своїх заперечень представник відповідача зазначає, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року у справі №420/1506/19, позивачу виділено частку пенсії по втраті годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон) за чоловіка ОСОБА_3 . Позивач звернулась до управління з заявою, яка зареєстрована за №3453/г-11 від 10.12.2019 року щодо проведення розрахунків пенсії по втраті годувальника. Листом управління №3453/г-3 від 17.01.2020 року позивача повідомлено про неможливість здійснення такого розрахунку, оскільки згідно ч.1 ст.37 Закону, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника: на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками. Враховуючи те, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника чітко встановлений у відсотках чинним законодавством України, для визначення розміру пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника, інваліда 2 групи у розмірі 3416,91 грн. правові підстави відсутні. Стосовно розміру пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 2000,000 грн. та стажу, представник відповідача зазначає, що станом на 01.01.2020 року пенсію позивачу розраховано при страховому стажі годувальника 3 роки 6 місяців, додатковому стажі 35 років 11 місяців, та розмір її пенсії (з доплатою згідно Постанови КМУ від 20.02.2019 року №124) становить 2000,00 грн. на підставі норм чинного законодавства України. Борг по перерахунку пенсії з лютого по жовтень 2019 року в сумі 10491,00 грн. позивачу виплачено у листопаді 2019 разом з основним розміром пенсії.

В запереченнях на відзив на позов, позивач наполягає на передбаченому законодавством праві на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, інваліда 2 групи у розмірі 3416,91 грн (а.с.161).

Ухвалою суду від 03.04.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Між позивачем та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що у паспорті позивача 01.08.1997 року наявна відмітка (а.с.47).

Відповідно до свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача та ОСОБА_4 , народилась донька (а.с.50).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.03.2001 року по справі №2-1187/ 2001 р. чоловік ОСОБА_4 визнаний безвісти відсутнім (а.с.51).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №2-2368/2003 від 16.04.2003 року ОСОБА_4 оголошений померлим (а.с.52).

Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 22.05.2003 року позивачу видано свідоцтво про смерть ОСОБА_4 за № НОМЕР_4 з актовим записом №8 від 22.05.2003 р., в якому зазначена дата смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.53).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року по справі №420/1506/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено у повному обсязі. Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі №200092 від 05.02.2019 року про відмову у призначенні пенсії та зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі призначити ОСОБА_1 пенсію, визначивши її розмір з урахуванням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, яка вже нарахована та сплачується іншому утриманцю.

Отже, Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року по справі №420/1506/19 за ОСОБА_1 , визнано право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Як вбачається з перерахунку пенсії позивача від. 04.10.2019 року у зв`язку зі зміною кількості утриманців позивачу з 01.07.2019 року по 31.08.2019 року призначено пенсію в розмірі 2000 грн. (з/б а.с.143, 144).

Відповідно до перерахунків пенсії позивача від 09.10.2019 року розмір пенсії позивача, як першого утриманця, з 01.09.2019 року складає 2000 грн. (з/б а.с.154).

Як вбачається з відповіді Одеської національної академії харчових технологій від 24.10.2019 року №263/Ф8 ОСОБА_2 наказом від 30.08.2019 року №764-03 відрахована з 2 курсу ступеня вищої освіти «бакалавра» спеціальність 073 «Менеджер» за невиконання індивідуального навчального плану з 31.08.2019 року (а.с.157).

Позивач, 10.12.2019 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою, в якій просила переглянути розмір пенсії та призначити її в розмірі, яку отримував чоловік позивача (з/б а.с.156).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області на звернення позивача 17.01.2020 року надано відповідь, в якій повідомлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 по справі №420/1506/19, яке набрало законної сили з 01.02.2019 року позивачу виділено частку пенсії по втраті годувальника згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за чоловіка ОСОБА_4 . Станом на 01.01.2020 року пенсію розраховано при страховому стажі годувальника 3 роки 6 місяців, додатковому стажі 35 років 11 місяців, та її розмір становить 2000,00 грн. Борг по перерахунку пенсії з лютого по жовтень 2019 в сумі 10491,00 грн позивачу виплачено в листопаді 2019 року разом з основним розміром пенсії (а.с.95).

Позивач вважає, що вона має право на пенсію по втраті годувальника саме у розмірі 100% (3416,91 грн.,) у зв`язку з тим, що її донька, як другий утриманець, відмовилась від отримання пенсії по втраті годувальника на користь матері, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно із ч.1 ст.9 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Суд звертає увагу, що право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника, як такої, підтверджено постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2019 року по справі №420/1506/19.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В свою чергу, ст.37 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається особі із розрахунку 50% пенсії померлого годувальника.

Таким чином сума пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника повинна бути розрахована у розмірі 50% пенсії, яку отримував годувальник на момент смерті.

Суд звертає увагу, що жодних доказів на підтвердження наявності у позивача права на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме у розмірі 3416,91 грн. - позивачем до суду не надано та не наведено жодних обґрунтувань із зазначених підстав.

Позивач вважає, що так, як зазначений розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника виплачувався пропорційно двом утриманцям - позивачу та її доньці, а, у зв`язку з відрахуванням з 30.08.2019 року доньки з вищого учбового закладу позивач з вересня 2019 року має право на пенсію в розмірі 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Суд звертає увагу позивача на положення ст.37 Закону №1058-IV, відповідно до яких пенсії позивача у зв`язку з втратою годувальника повинна бути розрахована у розмірі 50% пенсії, яку отримував годувальник на момент смерті, а не 100% як вважає позивач, а тому відповідач відмовляючи позивачу у задоволенні заяви від 10.12.2019 року діяв правомірно, відповідно до вимог законодавства та у межах наданих повноважень, у зв`язку з чим заявлені позивачем вимоги за даним позовом задоволенню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити певні дії - відмовити.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській (, 65107, вул.Канатна, 83, м.Одеса);

Третя особа: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 ).

Суддя П.П. Марин

.