Справа № 200/2402/19-а
Суддя: Гусак М.Б.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

01 червня 2020 року

Київ

справа №200/2402/19-а

адміністративне провадження №К/9901/26225/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя-доповідач - Гусак М. Б., судді - Гімон М. М., Усенко Є. А.,

за участю секретаря судового засідання Хом`яка О.А.,

учасники справи:

представник позивача - Ліневич Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (правонаступник - Офіс великих платників податків Державної податкової служби) на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 13 серпня 2019 року (судді - Казначеєв Е.Г., Гайдар А.В., Компанієць І.Д.) у справі № 200/2402/19-а за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Дніпропетровське управління) про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

13 лютого 2019 року приватне акціонерне товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» (далі - Товариство) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Дніпропетровське управління) (далі - ДФС), в якому просило: визнати протиправною та скасувати вимогу від 5 грудня 2018 року № Ю-53-17.

Обґрунтовуючи позов, Товариство вказало, що 11 грудня 2018 року ним була отримана спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Єдиний внесок) на суму 26 518 060,49 грн, нарахованого станом на 30 листопада 2018 року.

Проте, на думку Товариства, відповідач без законних підстав виніс оскаржувану вимогу, оскільки, на нього розповсюджується дія пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) в частині звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску до закінчення проведення антитерористичної операції, у тому числі звільнення від сплати Єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року по теперішній час.

Позивач зазначив, що до вересня 2016 року перебував на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування платників податків у м. Донецьку Міжрегіонального головного управління Міндоходів, яка знаходилася у м. Донецьку, а пізніше, у зв`язку з тимчасовою окупацією Донецька - у м. Маріуполі. Вказані міста відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Місто Добропілля Донецької області, де фактично знаходиться шахта Товариства - позивача також входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відповідно до вказаного розпорядження Кабінету Міністрів України.

Водночас, на податковий облік до Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби позивача було поставлено у примусовому порядку згідно з розпорядженням Офісу великих платників ДФС, прийнятим на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року № 247, внаслідок реорганізації Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку шляхом приєднання до Офісу великих платників ДФС. Враховуючи викладене, позивач вважав, що на нього розповсюджувалася дія пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 в частині звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску до закінчення проведення антитерористичної операції.

Позивач направив на адресу Міжрегіонального головного управління Міндоходів Центрального офісу з обслуговування великих платників податків заяву від 17 жовтня 2014 року про звільнення від сплати Єдиного внеску та надав сертифікати Торгово-промислової палати України від 5 вересня 2014 року № 2886 та № 2890, якими засвідчено настання форс-мажорних обставин відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Позивач також вказав, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) частково включала в себе суми, раніше зазначені у попередніх вимогах, скасованих дев`ятьома рішеннями Донецького окружного адміністративного суду за період листопад 2015 року - липень 2018 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач з 8 вересня 2016 року перебував на обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби; міста Київ та Дніпро не віднесено до переліку міст, де проводилася антитерористична операція, тому з 8 вересня 2016 року у відповідача відповідно до Закону № 2464 були підстави для нарахування зобов`язань з Єдиного внеску.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні протиправною та скасування вимоги від 5 грудня 2018 року № Ю-53-17 зі сплати Єдиного внеску у розмірі 26 515 000,49 грн та штрафу в розмірі 2 040 грн, прийняти нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги. Спірна вимога в частині штрафу у сумі 1 020 грн позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Суд апеляційної інстанції постановою від 13 серпня 2019 року апеляційну скаргу задовольнив, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року скасував, прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково: визнав протиправною та скасував вимогу ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 5 грудня 2018 року № Ю-53-17 в частині сплати позивачем недоїмки з Єдиного внеску на суму 26 517 040,49 грн, у тому числі, недоїмка - 26 515 000,49 грн, штраф - 2 040,00 грн, стягнув з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 48 025 грн.

Апеляційний суд не погодився з мотивацією суду першої інстанції та вказав, що судом у зв`язку із проведеною на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 2016 року № 247 "Деякі питання територіальних органів Державної фіскальної служби" реформою органів Державної фіскальної служби, позивача як великого платника податків було фактично позбавлено права на тимчасове звільнення від сплати Єдиного внеску, наданого йому Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що призвело до дискримінації окремих його прав у податкових правовідносинах. Так, внаслідок проведеної Кабінетом Міністрів України реформи спеціалізованих державних податкових інспекцій з обслуговування великих платників, незважаючи на фактичне знаходження позивача на території проведення антитерористичної операції, без його волевиявлення було знято з обліку в податковому органі, який знаходився на території проведення антитерористичної операції та переведено на облік до іншого органу, що розташований поза межами території Донецької області. З урахуванням вищезазначеного, апеляційний суд дійшов висновку, що наведена зміна податкового обліку платника податків не повинна позбавляти його права на звільнення від обов`язків платника Єдиного внеску у відповідності до вимог пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 та статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Суд апеляційної інстанцій зазначив, що в протилежному випадку утвориться ситуація, коли для усіх платників податків, які також здійснюють свою господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції і, при цьому, перебувають на обліку в податкових органах, розташованих на території проведення антитерористичної операції, право на звільнення від обов`язку сплати Єдиного внеску залишиться, в той час, як для позивача, який також здійснює свою господарську діяльність на цій території, але є великим платником податку і не може перебувати на обліку в місцевих органах доходів і зборів, а також не може перебувати на обліку в спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників, у зв`язку з припиненням її діяльності на території Донецької області в результаті реорганізації, такого права на звільнення не буде.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, ДФС звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Касаційну скаргу обґрунтовано зміною позивачем з вересня 2016 року місця податкового обліку поза межами території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, що згідно з приписами закону позбавляє Товариство права на звільнення від сплати Єдиного внеску на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, а також на звільнення від відповідальності за невиконання обов`язків платника Єдиного внеску у зазначений період.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі.

Позивачем надано відзив на касаційну скаргу, в якому він послався на доводи щодо перереєстрації місця його податкового обліку поза його волею, які неодноразово наводились ним під час судового розгляду справи, та просив Верховний Суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вважає за потрібне передати вирішення питання щодо відступлення від правового висновку Верховного Суду про застосування пункту 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464) у подібних правовідносинах на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу, враховуючи таке.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що дія пункту 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 щодо звільнення на період проведення антитерористичної операції від виконання обов`язків платника Єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 цього закону, у тому числі звільнення від сплати Єдиного внеску, розповсюджується на позивача, який є юридичною особою, що використовує працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

У Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду практика застосування вказаної норми є аналогічною (зокрема, у справах № 805/2856/17-а (постанова від 24 квітня 2018 року), № 805/14/16-а (постанова від 25 вересня 2018 року), № 360/137/19 (постанова від 21 серпня 2019 року), № 805/609/18-а (постанова від 16 грудня 2019 року), № 826/22199/15 (постанова від 29 травня 2020 року).

Водночас, виходячи з системного аналізу правових норм, зокрема, порівняльного аналізу правового регулювання особливостей сплати Єдиного внеску на період здійснення антитерористичної операції, передбаченого пунктами 9-2, 9-4, 9-8 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464;

ураховуючи мету прийняття норми права, якою врегульовано спірні правовідносини, а саме: забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції та осіб, які проживають в зоні проведення тимчасової антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення;

з огляду на встановлене статтею 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на трудову пенсію найманих працівників лише за умови сплати роботодавцями страхових внесків до Пенсійного фонду України;

використовуючи логічно-змістовне тлумачення вказаної правової норми, зокрема, абзацу 2 пункту 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464, а саме: «підставою для такого звільнення є заява платника Єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання»,

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що вказаною правовою нормою від виконання обов`язків, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати Єдиний внесок на період проведення антитерористичної операції звільняються виключно визначені статтею 4 Закону № 2464 платники Єдиного внеску - фізичні особи - підприємці, податковий облік яких здійснюється на території, де проводилася антитерористична операція, які зобов`язані нараховувати та сплачувати Єдиний внесок за себе незалежно від отриманого доходу (прибутку) у звітному періоді, зокрема, фізичні особи - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та є застрахованими особами в розумінні Закону № 2464.

Такі особи в силу обставин, пов`язаних з проведенням антитерористичної операції, могли бути позбавлені можливості здійснювати підприємницьку діяльність, в той час як обов`язок нараховувати та сплачувати Єдиний внесок зберігався.

Відповідно до частини першої статті 346 КАС України суд який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.

Згідно зі статтею 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій

статті 346 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятій або шостій статті 346 цього Кодексу.

На підставі викладеного, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи № 200/2402/19-а (провадження № К/9901/26225/19) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 346, 347 КАС України,

УХВАЛИЛА:

1. Адміністративну справу № 200/2402/19-а передати на розгляд палати, до якої входить колегія суддів, що розглядає справу.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 359 КАС України.

Повний текст ухвали складено 5 червня 2020 року.

Суддя-доповідач М. Б. Гусак

Судді М. М. Гімон

Є. А. Усенко