Справа № 280/1008/20
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 червня 2020 року Справа № 280/1008/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління з питань праці Запорізької міської ради

про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Управління з питань праці Запорізької міської ради (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

-визнати протиправним і скасувати Припис від 28.01.2020 №ОМС-ЗП283/1757/АВ/ІТ про усунення виявлених порушень, прийнятий управлінням з питань праці Запорізької міської ради;

-визнати протиправною і скасувати постанову від 31.01.2020 №ОМС-ЗП283/1757/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, прийняту управлінням з питань праці Запорізької міської ради.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з тим, що Управління з питань праці Запорізької міської ради в Акті інспекційного відвідування вказує на приховування позивачем під виглядом цивільно-правової угоди фактичних трудових відносин, тобто зазначає про існування удаваного правочину. Вказує, що між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 укладено договір доручення на продаж товарів. Вказаний договір повністю відповідає за змістом договору доручення. При цьому Цивільний кодекс України не містить будь-яких обмежень щодо дій, які можуть виконуватися повіреним за договором доручення, визначення місця виконання доручення, передбачає можливість обмеження строку виконання доручення. За таких обставин вважає, посилання управління з питань праці Запорізької міської ради на такі обставини як на доказ існування трудових відносин суперечать вимогам Цивільного кодексу України. Крім того, у відповіді на відзив зазначено про здійснення відповідачем під час інспекційного відвідування відеофіксації у недозволений спосіб. З підстав, викладених у позові та відповіді на відзив просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечує проти позову з підстав, викладених у письмовому відзиві (вх. № 13272 від 20.03.2020). Стверджує, що в ході інспекційного відвідування проведеного у відповідності до норм Кодексу законів про працю України, Закону №877 та Порядку №823, було встановлено, що за укладеним договором доручення безпосередньо використовувалася праця ОСОБА_2 в процесі провадження ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності. ОСОБА_2 працювала в режимі роботи з 09:00 до 18:00 годин, що фактично передбачає її підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконувала роботу за професією продавець непродовольчих товарів. Вважає, що фактичні трудові відносини, які виникли між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.01.2020 підмінені цивільно-правовими у вигляді договору доручення, укладеного при цьому з порушенням вимог ст. 1007 Цивільного кодексу України. Таким чином ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без оформлення трудового договору, що є порушенням ч. 1 ст. 21 та ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України. Стверджує, що оскаржувані припис та постанова винесені у відповідності до норм Порядку №823 та абз.2 ч.2 ст. 265 Кодексу законів про працю України. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 24.02.2020 відкрито спрощене провадження у справі та призначено розгляд справи без виклику сторін. Встановлений відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалою судді від 27.05.2020 частково задоволено клопотання представника позивача про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом постановою від 31.01.2020 №ОМС-ЗП283/1757/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу до набрання законної сили рішенням по даній справі.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, справу розглянуто судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши та дослідивши надані документи, судом встановлені наступні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що фахівцями Управління з питань праці Запорізької міської ради, на підставі наказу від 16.01.2020 №9-р та направлення на проведення заходу державного нагляду (контролю) від 16.01.2020 №4-н проведено інспекційне відвідування з питань контролю за додержанням законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 (рнркпп НОМЕР_1 ) за місцезнаходженням об`єкту відвідування: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 (перший поверх, « ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За результатом проведеного відвідування було складено акт №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020, в якому відображено встановлені порушення ч. 1ст. 21 та ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

28.01.2020 інспектором праці винесено припис про усунення ФОП ОСОБА_1 виявлених порушень №ОМС-ЗП283/1757/АВ/П.

31.01.2020 начальником управління з питань праці Запорізької міської ради прийнято постанову №ОМС-ЗП283/1757/АВ/П/ТД/-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 141690 грн.

Не погоджуючись із прийнятими приписом та постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності №877-V від 05.04.2007 державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

На виконання вимог ч. 1 ст. 259 КЗпП України, постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, яким регламентується процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823).

Абзацом 2 п. 2 Порядку №823 передбачено, що заходи контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються інспекторами праці виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, дотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) у формі інспекційних відвідувань.

Рішенням Запорізької міської ради від 20.12.2017 №65 було затверджено Положення про управління з питань праці Запорізької міської ради на яке в межах міста Запоріжжя, покладено обов`язок забезпечувати контроль за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Отже, у відповідності до Порядку №823 Управлінням з питань праці Запорізької міської Ради прийнято наказ від 16.01.2020 за №9-р та направлення на проведення заходу державного нагляду від 16.01.2020 №4-н.

Головними спеціалістами відділу державного контролю за додержанням законодавства про працю управління з питань праці Запорізької міської ради відповідно до пп.5 п.5 Порядку №823 було здійснено інспекційне відвідування з питань оформлення трудових відносин фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_3 ).

Інспекційне відвідування було розпочато 16.01.2020. Під час проведення інспекційного відвідування інспекторами праці було пред`явлено об`єктам відвідування службові посвідчення, що не заперечується позивачем.

При цьому, суд зауважує, що спір щодо правомірності дій під час призначення та проведення заходу інспекційного відвідування, який став підставою для винесення оскаржуваних рішень, між сторонами відсутній.

В акті перевірки №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020 встановлені порушення ФОП ОСОБА_1 ч. 1 ст. 21 та ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Загальне визначення цивільно-правового договору подається у ст. 626 Цивільного кодексу України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного Кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відтак, цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці, але за цього виду договору не виникають трудові відносини, на які поширюється трудове законодавство.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Основною ознакою, що відрізняє підрядні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Тому цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів і у разі досягнення цієї мети, договір вважається виконаним і дія його припиняється.

Підрядник, який працює згідно з цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати певну обумовлену домовленістю сторін трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Предметом трудових договорів є результат праці, який підлягає вимірюванню у конкретних фізичних величинах, а не процес роботи.

Так, в акті перевірки зазначено наступне.

«В ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , при наявності вакансії продавця непродовольчих товарів, згідно штатного розпису на 2020 рік, на підставі договору доручення від 15 січня 2020 року № 1501/2020/01Д, до роботи з реалізації товару в приміщенні магазину в м. Запоріжжя, вул. АДРЕСА_2 у приміщенні «Аптека доброго дня», яка належить ТОВ «Фармастор», залучено громадянку ОСОБА_2 . Данний договір доручення не містить визначеного переліку виконуваних працівником робіт. Умовами зазначеного договору передбачено, що роботи ОСОБА_2 виконуються із матеріалів ОСОБА_1 , якими вона забезпечує ОСОБА_2 . Крім цього, працівнику ОСОБА_2 визначено робоче місце (вимоги ст. 29 КЗпП України) - приміщення магазину АДРЕСА_2 приміщенні «Аптека доброго дня» Таким чином, роботи виконувані ОСОБА_2 притаманні трудовим відносинам, що регулюються та передбачені КЗпП. Відповідно до класифікатору професій ДК 003:2010, до обов`язків зазначеного працівника, зокрема, входить обслуговування покупців, приготування товару до продажу. Таким чином, предметом договору не виконання певного визначеного обсягу робіт, а робота з визначеної професії, тобто праця працівника інтегрована в процес виробництва в межах визначених трудових функцій в діяльності ФОП ОСОБА_1 . Характер умов даного договору тотожній кваліфікаційним характеристикам професії зазначеної у договорі, що вказує саме на процес виконання трудової функції працівником. Наданий договір доручення укладений на визначений термін, тобто має ознаки строкового трудового договору (пункт 1 статті 23 КЗпП України). Виходячи з викладеного, наявні ознаки трудових відносин при виконанні ОСОБА_2 робіт на підставі договору доручення від 15 січня 2020 року № 1501/2020/01Д. Крім цього, виконувана ОСОБА_2 робота за договором доручення виконувалась на користь суб`єкта господарювання та є роботою з обслуговування його діяльності (реалізація медичного одягу), тому вказана робота повинна виконуватись на умовах трудового договору. Таким чином, ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи працівника ОСОБА_2 без укладення трудового договору, що є порушенням ч.1 статті 21 та ч.1, 3 ст. 24 КЗпП України».

З приводу цього порушення позивач зазначив, що відповідачем не враховано того, що умови цивільного договору чітко встановлюють, що повірений виконує роботи на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку скаржника, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того на момент проведення інспекційного відвідування повірений не входив до штату скаржника, не підлягав правилам внутрішнього трудового розпорядку, облік його робочого часу скаржником не здійснювався, що вказує на відповідність відносин між вказаною особою та скаржником ознакам цивільно - правового договору. До того ж, вказує, що відповідно до ч.1 ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. При цьому відповідачем не надано доказів визнання договору доручення від 15.01.2020 №1501/2020/01Д недійсним.

Також позивач вважає, що надані відповідачем диски з відеозаписом ходу інспекційного відвідування не можуть бути взяті судом до уваги як докази, оскільки фіксація здійснювалась без повідомлення та попередження про здійснення відеофіксації, до того ж вважає, що з наданих відеофайлів неможливо встановити хто саме (посадова особа), коли та в якому місці, за яких обставин, та у зв`язку з чим здійснювалась відеозйомка. До того ж, наданий відповідачем електронний доказ не засвідчений електронним підписом.

Проте вищезазначене не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи.

Щодо здійснення відповідачем відеофіксації інспекційного відвідування слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», органи державного нагляду (контролю) та суб`єкти господарювання мають право фіксувати процес здійснення планового або позапланового заходу чи кожну окрему дію засобами аудіо- та відеотехніки, не перешкоджаючи здійсненню такого заходу.

Відповідно до пп. 6 п. 10 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 (далі - Порядок №823), інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо, фото та відеотехніки.

Суд зауважує, що не погоджуючись з проведенням відеофіксації інспекційного відвідування позивач не посилається на порушення відповідачем будь-яких норм. При цьому законодавством не передбачено обов`язку інспектора праці повідомляти про фіксування інспекційного відвідування засобами відеотехніки будь-яких осіб.

Крім того, суд погоджується із відповідачем, що жодною із осіб, зафіксованою засобами відеотехніки, не було ані зауважено про відсутність їх згоди на проведення відеозйомки, ані заявлено вимогу щодо припинення такої відеозйомки, а заборона з боку об`єкта відвідування на проведення відеофіксації заходу контролю відповідно до вимог п. 14 Порядку №823 є перешкоджанням в проведенні інспекційного відвідування.

Відповідно до п. 19 Порядку №823, матеріали, зафіксовані засобами аудіо-, фото- та відеотехніки в ході інспекційних відвідувань, долучаються до акта у паперовому або електронному вигляді на дисках для лазерних систем зчитування, на яких проставляється номер і дата складення акта. Про долучення таких матеріалів робиться відмітка в акті.

У акті інспекційного відвідування №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020, дана відмітка про фіксування процесу відвідування засобами відеотехніки зазначена на 4 сторінці. Матеріали, які зафіксовані засобами відеотехніки, долучені до акта в електронному вигляді на диску для лазерних систем зчитування, на якому проставлено номер акта.

У свою чергу, відповідно до п. 17 Порядку №823, акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Враховуючи зазначене, матеріали, зафіксовані засобами відеотехніки, долучені до акта інспекційного відвідування №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020 та зберігаються в матеріалах єдиної справи у інспектора праці Управління відповідно до вимог Порядку формування єдиної справи розпорядчих документів, що приймаються органом державного нагляду (контролю) під час здійснення заходу державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 03.07.2017 №961.

У свою чергу, надання відповідних відеоматеріалів об`єкту відвідування разом з актом інспекційного відвідування законодавством не передбачено, тому таке твердження позивача суд вважає безпідставним та необгрунтованим.

Твердження позивача про порушення відповідачем вимог ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України щодо процедури подання електронних доказів, суд вважає безпідставним та необгрунтованим. На виконання вимог ст. 99 КАС України, всі електронні докази, які долучені відповідачем до матеріалів судової справи разом з відзивом на позов засвідчені в установленому законодавством порядку електронним цифровим підписом. Це підтверджується як змістом самих дисків для лазерних систем зчитування, так і відміткою про виконання вимог ст. 99 КАС України у відзиві на позовну заяву (арк. 8). Крім того, про наявність у відповідача оригіналів електронних доказів також зазначено у відзиві на позовну заяву (арк. 7), тому твердження позивача про не повідомлення щодо місцезнаходження оригіналів відеофайлів, що містяться на диску є також безпідставним та необгрунтованим.

Щодо твердження позивача про те, що додані до відзиву диски містять кілька окремих розрізнених відеофайлів різної тривалості, з яких неможливо встановити чи піддавались файли обробці чи іншим змінам, суд зазначає наступне.

Законодавством не передбачено обов`язку забезпечити безперервну відеофіксацію заходу державного контролю від його початку до завершення. Це є неможливим з об`єктивних причин, оскільки тривалість інспекційного відвідування, відповідно до акта інспекційного відвідування №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020, складала чотири робочих дні: з 16.01.2020 по 21.01.2020. У зв`язку з цим, відеозйомка здійснювалась інспекторами праці в той час, коли була потреба зафіксувати обставини, які мали істотне значення для заходу контролю, зокрема, для подальшого використання як доказів на підтвердження висновків, викладених в акті інспекційного відвідування.

Щодо встановленого порушення.

Судом досліджено договір доручення від 15 січня 2020 року № 1501/2020/01Д (а.с. 14) з якого вбачається, що між ФОП ОСОБА_1 (довіритель) та громадянкою України ОСОБА_3 (повірений) укладено договір доручення на продаж товарів. За змістом договору довіритель ФОП ОСОБА_4 доручає, а повірений бере на себе зобов`язання впродовж 7 днів з моменту укладання цього договору здійснювати від імені та за рахунок Довірителя продаж товарів, що належать Довірителю. Продаж здійснюється в приміщенні магазину в АДРЕСА_2 « АДРЕСА_2 , приміщення « ІНФОРМАЦІЯ_2 дня». Перелік товарів визначається згідно з асортиментом у місці продажу в день такого продажу. За виконання доручення Повірений отримує винагороду в розмірі 10% від вартості реалізованих товарів на місяць.

Із зафіксованих на відеозаписі пояснень позивача на гр. ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_2 проходить другий день стажування у ФОП ОСОБА_1 на посаді продавця-консультанта та офіційно ще не працевлаштована, ОСОБА_2 працює в режимі роботи з 09:00 до 18:00 та заміщує штатного працівника ОСОБА_5 .

Також з відео матеріалів вбачається, що ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надавали суперечливі пояснення на питання інспекторів. Так, зокрема ФОП ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_2 працевлаштована на підставі особистої заяви про прийняття на роботу та наказу про укладення трудового договору від 15.01.2020, при цьому документів щодо стажування та працевлаштування не було надано. А лише 17.01.2020 на вимогу інспектора надано договір Доручення від 15.01.2020 №1501/2020/01Д.

Водночас, вказаний наданий договір доручення не містить умов, які б свідчили про те, що повірений самостійно регулює процес організації трудової діяльності. Фактично ОСОБА_2 не організовувала свою роботу самостійно, та не виконувала її на власний ризик та розсуд на досягнення певного результату,

Виконання таких функцій повністю залежить від режиму робити підприємства та часу роботи його працівників, тому зазначена особа не могла самостійно організовувати свою роботу та виконувати таку роботу на досягнення певного результату не у визначений адміністрацією підприємства час, що свідчить про підпорядкованість зазначеної особи позивачеві.

Отже, предметом укладеного договору позивача з гр. ОСОБА_2 фактично є процес її праці, а не її кінцевий результат, а тому умови вказаного вище договору мають ознаки трудового характеру.

Також, в договорі не зазначається конкретного результату роботи (кінцевого результату), який повинен передаватися довірителю, не визначено обсягу роботи.

При цьому посилання позивача на відсутність у ОСОБА_2 права на одержання допомоги із соціального страхування та не сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не спростовує наявність трудових відносин між позивачем та ОСОБА_2 та відсутність в діях позивача порушень норм трудового законодавства в частині допущення до роботи без укладання трудового договору.

Сам факт не визнання цього договору в установленому порядку недійсним та не заборона його укладання законодавством України, не свідчить про те, що правовідносини які виникли між зазначеними в акті особами є саме цивільно-правовими, а не трудовими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.02.2020 по справі №0840/3690/18.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у правовідносинах між позивачем та громадянкою ОСОБА_2 укладено договір доручення, згідно якого ОСОБА_2 працювала в режимі роботи з 09:00 до 18:00, що фактично передбачає її підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, виконувала роботу за професією «продавець непродовольчих товарів» (код КП: 5220). ФОП ОСОБА_1 було визначено ОСОБА_2 робоче місце - приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 дня» АДРЕСА_2 (перший поверх ТЦ АДРЕСА_2 ). ФОП ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 в ході проведення заходу контролю визнавалося перебування останньої саме на стажуванні. Виконувана ОСОБА_2 робота здійснювалась на користь суб`єкта господарювання, збігається з видом його економічної діяльності, є роботою з обслуговування такої діяльності (реалізація медичного одягу), тому така робота ОСОБА_2 , як продаж товарів, повинна виконуватися на умовах трудового договору. Фактичні трудові відносини, як виникли між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.01.2020 підмінені цивільно-правовими у вигляді договору доручення.

Вказаний договір доручення не має конкретного матеріального результату, який можливо було б отримати за їх наслідками, яким не визначено, які саме послуги повинні надаватись у розумінні їх обсягу у вигляді конкретних фізичних величин, які підлягають вимірюванню та можуть бути відображені в актах виконаних робіт.

Викладене свідчить про те, що позивачем було допущено гр. ОСОБА_2 до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що є порушенням ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 20 Порядку №823, припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушені, вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування.

Відповідно до п. 21 Порядку №823, припис вноситься об`єкту відвідування не пізніше ніж протягом наступного робочого дня після підписання акта (відмови від підписання), а в разі наявності зауважень - наступного дня після їх розгляду.

Враховуючи встановлене під час проведення заходу контролю та зафіксоване в акті інспекційного відвідування №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020 порушення, інспектором праці складено припис про усунення виявлених порушень №ОМС-ЗП283/1757/АВ/П від 28.01.2020 (на наступний день після розгляду та надання відповіді на заперечення), яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 у строк до 20.02.2020 усунути порушення - допуск до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства пре працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, штрафи накладаються, зокрема, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються, зокрема, на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Враховуючи встановлене під час проведення заходу контролю та зафіксоване в акті інспекційного відвідування №ОМС-ЗП283/1757/АВ від 21.01.2020 порушення, а саме фактичний допуск працівника ОСОБА_2 до роботи без оформлення трудового договору, відповідальність за яке передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України, начальником Управління 31.01.2020 розглянуто справу.

Складено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ОМС-ЗП283/1757/АВ/П/ТД-ФС, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф у розмірі 141690,00 грн.

Частиною 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Приписами ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За вказаних обставин, суд зазначає, що позивачем не доведено обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх доводів про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваних рішень.

Натомість відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих рішень .

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що приймаючи оскаржувані постанови відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано.

Отже, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову, підстави для присудження понесених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача відсутні, отже розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Управління з питань праці Запорізької міської ради (69044, м.Запоріжжя, майд. Профспілок, 5, ) про визнання протиправними та скасування припису та постанови про накладення штрафу,- відмовити.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень КАС України рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст.295 КАС України, а також інші процесуальні строки щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Н.В. Стрельнікова