Справа № 380/2037/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/2037/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Семко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, із вимогами:

-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке не було видано під час проходження військової служби у сумі 35978,76 грн.;

-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке не було видано під час проходження військової служби у сумі 35978,76 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні з військової служби з ним відповідачем не було проведено повний розрахунок, а саме не виплачено грошової компенсації за неотримане речове майно в розмірі 35978,76 грн. Позивач вважає, що відповідач допустив протиправні дії, оскільки знав про його звільнення та не вжив заходів щодо повного розрахунку. У зв`язку із цим, позивач просить суд відновити його порушені права та законні інтереси.

Ухвалою судді від 13.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

01.04.2020 року від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов до суду відзив на позовну заяву.

09.04.2020 року від позивача засобами електронного зв`язку надійшла до суду заява про зменшення позовних вимог. У заяві позивач вказав, що 27.03.2020 року відповідачем частково компенсовано вартість за неотримане речове майно, шляхом нарахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 29900,44 грн.

Таким чином, згідно цієї заяви, позивач просить суд:

-визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, яке не було видано під час проходження військової служби у сумі 35978,76 грн.;

-стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке не було видано під час проходження військової служби в сумі 6078,32 грн.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року було постановлено перейти із спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику у судове засідання) сторін до розгляду адміністративної справи №380/2037/20 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

18.05.2020 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив.

22.05.2020 року від відповідача засобами електронного зв`язку надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задоволити повністю.

Відповідач 01.06.2020 року не забезпечив належного представництва у розгляді справи.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, показання свідка ОСОБА_2 , яким здійснювався розрахунок вартості неотриманого речового майна ОСОБА_1 , дослідивши доводи позову та заперечення проти нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України.

Наказом начальника ЗТУ НГУ від 24.05.2019 року №41 о/с ОСОБА_1 було звільнено, відповідно до пп. «б» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у запас, за станом здоров`я.

Згідно витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29.05.2019 року №119, із позивачем припинено контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Дані обставини визнаються всіма учасниками справи.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Частина 1 ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII передбачає, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 (надалі по тексту - Порядок) передбачає, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Пункт 3 Порядку визначає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п.4 Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку).

З аналізу вищенаведеного, суд приходить до висновку, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.

Згідно з пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

В матеріалах справи відсутня інформація, що позивач заперечує проти виключення його зі списків особового складу до проведення всіх розрахунків.

Застосовування в п.3 Порядку словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Судом із матеріалів справи з`ясовано, що позивач звертався до відповідача 10.12.2019 року із заявою, в якій просив провести грошову компенсацію вартості такого майна, згідно довідки про вартість речового майна, що належить до видачі №35 від 05.11.2019 року.

У позовній заяві позивач зазначає, що перед звільненням подав рапорт про отримання грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, проте доказів подання такого суду не зміг надати.

Враховуючи вищенаведене та час звернення позивача із відповідною заявою (10.12.2019 року), суд не вбачає протиправності в діях відповідача щодо незабезпечення позивача на день звільнення компенсацією вартості неотриманого речового майна, оскільки останній проти виключення зі списків особового складу не заперечував, рапорт чи заяву про отримання відповідної компенсації не подавав.

Щодо неправильного розрахунку вартості грошової компенсації та невідповідності виданої відповідачем довідки №111 вимогам нормативно-правових актів суд звертає увагу на таке.

Як вбачається, в матеріалах справи містяться дві різні довідки №35 та №111, з яких перша визначає вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 на суму 35978,76 грн., а інша - на суму 30355,78 грн., з якої стягується військовий збір у розмірі 1,5%.

При цьому, представник позивача стверджувала у судовому засіданні, що вказана сума не повинна обкладатися податком, а має спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів, тобто виплачуватись військовослужбовцю.

В судовому засіданні представник відповідача наголосив, та надав суду докази, що довідка №35 від 05.11.2019 року, яка міститься в матеріалах справи є недійсною, позаяк не відповідає вимогам чинного законодавства, видана помилково із зазначенням невірних сум.

Натомість, представником відповідача було надано суду довідку №111 від 24.02.2020 року, в якій вказана вартість речового майна, що належить до видачі позивачу в сумі 30355,78 грн.

Представник Військової частини надав пояснення (що також підтвердив у судовому засіданні свідок начальник речової служби Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 ), згідно яких вказав, що при виданні довідки про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 начальником речової служби враховувалась ПКМ України від 28.10.2004 року №1444 «Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час», яка на момент звільнення позивача втратила чинність, тому перерахунок довідки вартості речового майна, що належить до видачі здійснювався на підставі наказу МВС України від 07.06.2017 року №475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України», розпорядження ГУ НГ України №27/27/3-7676.

Вірною сумою за неотримане речове майно, яка підлягає компенсації позивачу є 30355,78 грн.

Згідно наданої представником відповідача виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 по картці АТ КБ «ПриватБанк», позивачу одним платежем 27.03.2020 року виплачено 29900,44 грн. компенсації за неотримане речове майно.

Різниця у фактично виплаченій сумі (29900,44 грн.) та сумі, вказаній у довідці (30355,78 грн.), становить 455,34 грн., тобто військовий збір (1,5%), який підлягав стягненню з позивача.

Таким чином, кошти на грошову компенсацію за неотримане речове майно надійшли на рахунок позивача, представник позивача не заперечила про отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 29900,44 грн.

Представник позивача також звертає увагу, що позивачу невірно нараховано суми компенсації, оскільки відповідач керувався не Порядком, а Наказом МВС від 07.06.2017 року №475 «Про речове забезпечення Національної гвардії України».

Суд зазначає, що Наказ МВС затверджено відповідно до п.1ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», абз.4 ч.3 ст.20 Закону України «Про Національну гвардію України» та з метою впорядкування речового забезпечення Національної гвардії України. Такий наказ є чинним та Порядку не суперечить, а отже, підлягає застосуванню.

Посилання позивача у позові на те, що якщо нормами законодавства передбачено виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними, тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань, є помилковими з огляду на те, що відповідач, в даному випадку, не відмовляв позивачу у виплаті грошової компенсації за не отримане речове майно, а зобов`язувався виплатити таку при наявності коштів на рахунках за призначенням.

Так, відповідачем на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2020 року №69 було сплачено кошти позивачу в якості компенсації за неотримане речове майно.

При цьому слід зазначити, що відповідач дійсно невчасно виплатив вказану грошову компенсацію, однак такі дії зумовлені специфічним порядком фінансуванням всіх військових частин, які не є розпорядниками коштів. Тобто, невчасний розрахунок з позивачем щодо виплати грошової компенсації за не отримане речове майно відбувся не безпосередньо з вини відповідача.

У відповідності до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відповідач при звільнені позивача правильно провів розрахунок, відтак підстав для задоволення позовних вимог немає.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для відшкодування або стягнення судових витрат у даній справі, відсутні.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними дій, зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати стягненню із сторін не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 05.06.2020 року.