Справа № 420/2747/20
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2747/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, визначеного ч.5 ст.262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону, Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправною бездіяльності та дій, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Ухвалою від 06.04.2020 року у справі №420/2747/20 було відкрито спрощене позовне провадження та роз`єднано позовні вимоги позивача у три самостійні провадження. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

При цьому в межах адміністративної справи №420/2747/20 були залишені позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеського прикордонного загону в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01.01.2014 по 05.08.2014 року, з 01.04.2016 по 01.03.2018 року; зобов`язання Одеського прикордонного загону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року, 01.04.2016 року по 01.03.2018 року, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому за періоди проходження військової служби у Одеському прикордонному загоні, а саме з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року та з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. З огляду на зазначене, позивач 11.02.2020 року звернувся до відповідача із заявою задля врегулювання даного питання. Листом від 17.03.2020 року №12-Д-32 Одеський прикордонний загін розглянув заяву позивача та зазначив, що розрахунок його індексації за відповідні роки йому буде здійснений та індексацію буде виплачено в найкоротший термін. Разом з тим, станом на момент звернення позивача до суду, жодних виплат йому зроблено так і не було.

23.04.2020 року через канцелярію суду від Одеського прикордонного загону надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідно до п.4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 (зі змінами), індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується оплата праці (грошове забезпечення), частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Разом з тим, грошове забезпечення позивача в кожному році значно перевищувало прожитковий мінімум для працездатних осіб, тому грошове забезпечення індексації не підлягало, у зв`язку з чим держава і не виділяла кошти на її проведення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 Бюджетного кодексу визначено, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Таким чином, якщо бюджетний період закінчився, то у наступному році нараховувати та виплачувати індексацію за цей період неприпустимо, оскільки у кінці кожного бюджетного періоду всі доходи, отримані на виконання кошторису, а також усі фактичні видатки і витрати, проведені у звітному році, списують на результат виконання кошторису.

Відповіді на відзив та, відповідно, заперечень на неї, сторонами у справі до суду не надавалось.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року судом було витребувано у Одеського прикордонного загону належним чином засвідчені документи щодо грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року, та з 01.04.2016 року по 01.03.2018 року, щодо нарахування (або не нарахування) Одеським прикордонним загоном, отримання (або неотримання) ОСОБА_1 сум індексації свого грошового забезпечення за зазначені календарні періоди проходження військової служби в Одеському прикордонному загоні. Водночас зазначеної інформації відповідачем суду надано не було, причин неможливості надання зазначених доказів суду не зазначено.

Згідно положень частини 9 ст.80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

На підстав викладених обставин судом було вирішено розглянуто справу за наявними у справі доказами.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 у періоди з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року, та з 01.04.2016 року по 30.06.2018 року проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 , НОМЕР_2 прикордонний загін), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 24-27 83-86).

Наказом начальника Одеського прикордонного загону від 05.08.2014 року №362-ос старшого сержанта ОСОБА_1 , дільничного інспектора прикордонної служби відділу прикордонної служби «Сичаївка» 4 категорії (тип В) було виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям для подальшого проходження служби до Окремого відділу прикордонної служби (а.с. 85).

Згідно з наказом начальника 26 прикордонного загону Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 27.06.2018 року №229-ОС прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка відділу прикордонної служби «Приморське» IV категорії, було виключено із списків особового складу загону та знято з усіх видів забезпечення. У наказі також зазначено, що остаточною датою проходження військової служби позивача слід вважати 30.06.2018 року (а.с.24, 83).

Водночас при виключенні позивача зі списків військової частини при переведенні у 2014 році та при звільненні з військової служби у 2018 році, Одеським прикордонним загоном не було здійснено нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження служби з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року, та з 01.04.2016 по 01.03.2018 року.

З огляду на зазначене, позивач 11.02.2020 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив останнього нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за зазначені періоди.

17.03.2020 року Одеський прикордонний загін розглянув заяву позивача та листом №12-Д-32 зазначив, що розрахунок його індексації за відповідні роки йому буде здійснено та виплачено в найкоротший термін (а.с. 30).

Разом з тим, жодних виплат позивачу здійснено не було, що слугувало підставою для звернення ОСОБА_1 01.04.2020 року до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши адміністративний позов, відзив Одеського прикордонного загону, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі Закон №2011-XII).

Згідно статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями них прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-ІІІ законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо, зокрема, індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін

Статтею 19 ЗУ №2017-ІІІ визначено, що державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ (далі ЗУ №1282-ХІІ).

Відповідно до ст. 1 Закону України №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст. 2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст. 4 Закону №1282-ХІІ (в редакції від 02.12.2012 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 року, який набув чинності 01.01.2016 року, було внесено зміни у частину першу статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та цифри "101" замінено цифрами "103".

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 року проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно ч.2 ст.6 Закону №1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Так, правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (далі - Порядок №1078).

Відповідно до п. 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Згідно п. 1-1 Порядку №1078 (у редакції від 21.06.2012 року) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Постановою Кабінету Міністрів України №77 від 11.02.2016 року було внесено зміни та в абзаці другому пункту 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року 1078, цифри « 101» замінено цифрами « 103».

При цьому абзац другий пункту 1-1 Порядку №1078 із змінами, внесеними згідно з Постановою №77 від 11.02.2016 року, застосовується з 01.01.2016 року.

Згідно п. 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.

Слід зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці та відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації, у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією), є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, як на підставу ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, на положення статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, оскільки такі посилання є необґрунтованими.

Так положеннями Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, вищевказаними нормативно-правовими актами виплата індексації не ставиться у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується Одеський прикордонний загін, відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.

Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Також суд зазначає, що відповідно до ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з листа Одеського прикордонного загону від 17.03.2020 року №12-Д-32, відповідачем було зазначено, що розрахунок індексації грошового забезпечення та її виплата буде здійснена та виплачена позивачу в найкоротший термін. Жодних посилань на відсутність у відповідача бюджетних асигнувань, а також на відсутність у позивача права на зазначені виплати, зазначений лист Одеського прикордонного загону не містить.

Також суд критично ставиться до посилань відповідача в адміністративному позові на те, що грошове забезпечення позивача в кожному році значно перевищувало прожитковий мінімум для працездатних осіб, а тому його грошове забезпечення індексації не підлягало. Так, пункт 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 передбачає, що прожитковий мінімум для працездатних осіб враховується для встановлення максимального розміру грошового доходу, який підлягає індексації, а не встановлює суму доходу особи, у випадках перевищення якої грошове забезпечення взагалі не індексується.

За таких умов суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.

Водночас суд зазначає, що згідно п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

При цьому, у разі підвищення посадових окладів у місяці, в якому право на індексацію ще не виникло, такий місяць є базовим.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 року (в редакції від 24.02.2018 року), яка набрала чинності з 01 березня 2018 року, змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.

Відповідно до пункту 4 Постанови №704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та інших осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що місяць березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.

За таких умов, на думку суду, протиправна бездіяльність відповідача мала місце за період з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року, та з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року, з огляду на що судом вбачається підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині щодо зобов`язання Одеського прикордонного загону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року, та з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року.

Водночас, суд вважає передчасними на час розгляду справи №420/2747/20, а тому такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про необхідність застосування при нарахуванні та виплаті індексації у якості базового місяця - січень 2008 року, оскільки нарахування спірної індексації грошового забезпечення відповідачем у межах спірних правовідносин не здійснювалося, а як наслідок не визначався відповідний базовий місяць.

Аналогічна правова позиція була викладена П`ятим апеляційним судом у постанові від 06.11.2019 року по справі №420/1786/19.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем, як особою, звільненою від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011року №3674-VI, судовий збір за подання адміністративного позову до Одеського окружного адміністративного суду не сплачувався. Доказів здійснення інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, сторонами до суду не надано, а тому у справі відсутні обставини для розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 139 КАС України.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеського прикордонного загону (65121, м.Одеса, вул. Левітана, 113, в/ч НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Одеського прикордонного загону щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року та з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року.

Зобов`язати Одеський прикордонний загін нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію його грошового забезпечення за періоди з 01.01.2014 року по 05.08.2014 року та з 01.04.2016 року по 28.02.2018 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький

.