Справа № 200/14543/19-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 р. Справа№200/14543/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., при секретарі судового засідання Кудрявцеві О.Ю.,

за участю

представника відповідача - Пономарьова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат»

до Головного управління ДПС у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Новгородський комунальний комбінат звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 20 серпня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 серпня 2019 року позивач отримав від Головного управління ДПС у Донецькій області податкове повідомлення-рішення № від 20 серпня 2019 року про сплату штрафу у розмірі 1 260,00 грн (20%).

Користуючись своїм правом на оскарження податкового повідомлення-рішення товариство звернулось до контролюючого органу вищого рівня зі скаргою вих. № 262/1 від 6 вересня 2019 року.

3 жовтня 2019 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення вих. № 4247/6/99-00-08-05-05 про продовження строку розгляду скарги до 14 листопада 2019 року.

12 листопада 2019 року позивач отримав рішення ДФС України № 8800/6/99-00-08-05-05 від 8 листопада 2019 року про розгляд скарги, за результатами якого скаргу залишено без задоволення.

Позивач не погоджується із податковим повідомленням-рішенням контролюючого органу, вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки переконаний, що звільнений від обов`язку своєчасної сплати податкових зобов`язань на підставі приписів Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 201 року № 1669-VII.

Вказує, що Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке втратило чинність 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, в тому числі м. Торецьк Донецької області було віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м. Торецьк Донецької області знову віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, отже підстави для застосування штрафних санкцій у податкового органу відсутні (а.с. 4-6).

У відзиві на адміністративний позов Головне управління ДФС у Донецькій області заперечує проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

26 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку ТОВ «Новгородський комунальний комбінат» з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року, за результатами якої складено податкове повідомлення-рішення № від 20 серпня 2019 року на суму 1 260,8 грн.

Відповідач не заперечує, що під час перевірки товариство знаходилось у м. Торецьк, яке чинним законодавством включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, і що на суб`єктів господарювання, які розташовані на такій території, розповсюджуються певні пільги, проте контролюючий орган не погоджується, що позивач звільнений від виконання обов`язків платника податків, зокрема, сплати податків, обґрунтовуючи це наступним.

Відповідно до п. 38.2 ст. 38 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, і які станом на 1 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України, зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань.

Станом на 14 квітня 2014 року згідно індивідуальної картки платника податків з податку на додану вартість у ТОВ "НКК" обліковувалась переплата в сумі 3,70 грн.

Ст. 10 Закону № 1669-VII встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який товариством надано не було (а.с. 31-34).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі і справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 1).

Ухвалою суду від 20 січня 2020 року подальший розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 19 лютого 2020 року (а.с. 38).

Ухвалою суду від 19 лютого 2020 року відкладено підготовче засідання на 17 березня 2020 року (а.с. 45).

Ухвалою суду від 17 березня 2020 року продовжено строк підготовчого провадження у справі; відкладено підготовче засідання у справі на 15 квітня 2020 року (а.с. 51-52).

Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року замінено відповідача у справі - Головного управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області та призначено підготовче засідання на 13 травня 2020 року (а.с. 67-68).

Ухвалою суду від 15 квітня 2020 року продовжено строк для надання відповідачем додаткових доказів по справі до 13 травня 2020 року (а.с. 69-70).

13 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 червня 2020 року о 10-30 год (а.с. 133).

10 червня 2020 року в судове засідання з`явився представник відповідача, надав пояснення, заперечував у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся судом належним чином.

13 травня 2020 року на електронну адресу суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи в письмовому провадженні (а.с. 132).

Відповідно до ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України, беручи до уваги належне повідомлення сторін про місце, дату та час проведення судового засідання та наявність клопотання позивач про розгляд справи за його відсутність, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності представника позивача.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до нього, суд встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» (, місцезнаходження: 85295, Донецька область, м. Торецьк, смт. Новгородське, вул. Квіткова, буд. 1), зареєстровано як юридична особа, про що 12 липня 2012 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис, в стані припинення не перебуває, знаходиться на податковому обліку в Головному управління ДФС у Донецькій області (Костянтинівсько-Дружківське управління, ДПІ м. Торецьк), є платником ПДВ (а.с. 13-22).

Відповідач, Головне управління ДПС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59), є правонаступником Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який здійснює у спірних правовідносинах владні управлінські функції, є правонаступником Головного управління ДФС у Донецькій області (а.с. 77-80).

Як встановлено судом, 20 листопада 2018 року позивачем до податкового органу подано податкову декларацію з податку на додану вартість за жовтень 2018 року, в якій самостійно визначено суму податкового зобов`язання у розмірі 9 607, 00 грн (а.с. 83-84, 126-127).

26 липня 2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області було проведено камеральну перевірку з питань своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за жовтень 2018 року № 92566791 від 20 листопада 2018 року, за результатом якої складено акт № 239/05-99-43-03 від 26 липня 2019 року.

Перевіркою повноти та своєчасності сплати узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 1 грудня 2018 року по 1 липня 2019 року встановлені порушення позивачем п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме: встановлено несвоєчасність сплати ТОВ «Новгородський комунальний комбінат» суми узгодженого податкового зобов`язання з ПДВ в сумі 9 607, 00 (фактично сплаченого 6 304, 00 грн) грн за декларацією № від 20 листопада 2018 року із зариманням строку сплати на 207 календарних днів (а.с. 111-113, 122-124, 126-127).

Як вбачається із копії опису вкладення у рекомендоване відправлення № 318 Акт перевірки від 26 липня 2019 року № 239 разом із листом від 25 липня 2019 року та податковим повідомленням-рішенням від 24 липня 2019 року № (не є спірним в межах даної справи) податковим органом були направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» 27 липня 2019 року та отримано останнім 30 липня 2019 року (а.с. 114, 125).

20 серпня 2019 року на підставі вказаного акту Головним управлінням ДФС у Донецькій області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення від № про застосування до позивача штрафних санкцій у розмірі 20% на суму 1 260,80 грн за затримку на 207 календарних днів сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість (а.с. 7, 115-116, 119-120).

28 серпня 2019 року податкове повідомлення-рішення від 20 серпня 2019 року № направлено позивачу та отримано останнім 30 серпня 2019 року (а.с. 117).

6 вересня 2019 року ТОВ «Новгородський комунальний комбінат» звернулось до ДФС України зі скаргою (вих. № 262/1) на зазначене податкове повідомлення-рішення (а.с. 8-9).

3 жовтня 2019 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення (вих. № 4247/6/99-00-08-05-05) про продовження строку розгляду скарги до 14 листопада 2019 року (а.с. 10).

8 листопада 2019 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення (вих. № № 8800/6/99-00-08-05-05), яке отримано позивачем 12 листопада 2019 року, відповідно до якого скарга товариства залишена без задоволення, а спірне рішення - без змін (а.с. 11-12).

Рішення обґрунтовано тим, що податковим законодавством передбачено чіткий порядок справляння податків і зборів та відповідальність за порушення вимог такого порядку, у відповідності з яким при встановленні факту затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання передбачена штрафні фінансові санкції. У зв`язку із встановленням факту затримки самостійно визначеної суми грошового зобов`язання згідно податкової декларації за жовтень 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області правомірно застосована штрафна санкція, передбачена ст. 126 Податкового кодексу України.

Будучи не згодним зі спірним повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду із даним позовом.

Розглядаючи спірні правовідносини суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Згідно з пунктом 41.3 ст. 41 ПК України повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Пунктом 76.1. ПК України передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Підпунктом 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Згідно пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи […].

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання це сума коштів, яку платник податків […] повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством [...].

За приписами ст. 203 ПК України податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання […] протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як свідчить наявній в матеріалах справи, а саме акт камеральної перевірки, позивач не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання, зазначену ним в податковій декларації за жовтень 2018 року, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку для подання податкової декларації, передбаченого п. 203.1 ст. 203 ПК України.

Як вбачається зі змісту акта сплата узгодженої суми податкового зобов`язання відбулась із затримкою в 207 календарних днів (з граничним терміном сплати 30 листопада 2018 року фактично сплачена була 25 червня 2019 року платіжним дорученням від 25 червня 2019 року).

ТОВ «Новгородський комунальний комбінат» не обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що ним своєчасно сплачені податкові зобов`язання, визначені в податковій декларації за жовтень 2018 року, та не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтвердили цю обставину.

Щодо посилання позивача про застосування до нього пільг, передбачених Заноком № 1669-VII суд зазначає наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення Антитеррористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

2 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII, який набув чинності 15 жовтня 2014 року та визначав тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім п. 4 ст. 11 «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до положень ст.10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

За положеннями ст.1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Пунктом 5 ст. 11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 жовтня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669-VII, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

5 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 та від 5 листопада 2014 року № 1079-р.

Відповідно до матеріалів справи, станом на 14 квітня 2014 року, на час проведення перевірки, а також на час розгляду справи місцезнаходженням юридичної особи позивача у справі є м. Торецьк Донецької області, яке включено до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» № 1085-р від 7 листопада 2014 року м. Торецьк Донецької області знаходиться на лінії зіткнення.

Статтею 38 розділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС), для платників податків, які станом на 14 квітня 2014 року мали місцезнаходження (місце проживання) на тимчасово окупованій території, що визнана такою відповідно до Постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", або в населених пунктах на лінії зіткнення, та/або платників податків, які мають об`єкти оподаткування місцевими податками, зборами на цих територіях, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті. Дія цього пункту не поширюється на територію України, визнану тимчасово окупованою відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Так, відповідно до приписів п. 38.2 ст. 38 розділу 10 «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення проведення операції Об`єднаних сил (ООС) для платників податків, місцезнаходженням (місцем проживання) яких станом на 14 квітня 2014 року була тимчасово окупована територія та/або територія населених пунктів на лінії зіткнення і які станом на 01 січня 2017 року не змінили своє місцезнаходження (місце проживання) із зазначених територій на іншу територію України:

1) зупиняється нарахування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені за несвоєчасне погашення визначених станом на 14 квітня 2014 року грошових зобов`язань;

2) зупиняється застосування норм статей 59, 60 (в частині податкових вимог), 87 - 101 цього Кодексу.

Відлік строку давності, визначений ст. 102 цього Кодексу, зупиняється на період, протягом якого до платників податків, зазначених у цьому підпункті, не застосовувалися заходи стягнення, передбачені ст-ст. 59, 60, 87-101 цього Кодексу.

Норми цього підпункту не застосовуються:

з дати реєстрації зміни місця проживання фізичною особою - платником податків і переселення на іншу територію України на постійне місце проживання, місце проживання внутрішньо переміщеної особи та проведення реєстраційної дії щодо зміни місця проживання фізичної особи - підприємця;

з дати реєстрації зміни місцезнаходження юридичної особи на іншу територію України.

Таким чином, передумовами для застосування абзацу 2 п.п. 38.2 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України є: 1) місцезнаходження платника податків станом на 14 квітня 2014 року і до 1 січня 2017 року включно на тимчасово окупованій території та/або території населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; 2) грошові зобов`язання мають бути визначені станом на 14 квітня 2014 року.

Проте, штрафні санкції нараховані за несвоєчасне погашення грошових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість, граничний термін сплати яких настав після 30 листопада 2018 року.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що незважаючи на те, що місто реєстрації юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» включено до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, друга обов`язкова умова, а саме визначення грошових зобов`язань станом на 14 квітня 2014 року не дотримана, а тому пп. 38.2 п. 38 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України застосуванню не підлягає.

Окрім цього, положення ст. 10 Закону України № 1669-VII застосовується до спірних правовідносин та є спеціальною нормою закону, яка поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють свою діяльність на певній території протягом певного періоду в часі, в силу об`єктивних обставин проведення антитерористичної операції, факти про які в свою чергу, підлягають підтвердженню належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб, що відповідно встановлює підстави для звільнення від відповідальності цих платників податків.

Статею 10 Закону України 1669-VII передбачено, що єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує форс-мажорні обставин, як підставу для звільнення від відповідальності за невиконання (не належне виконання) своїх податкових зобов`язань є наявність у такого суб`єкта господарювання Сертифікату ТПП про засвідчення форс-мажорних обставин.

Статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції від 2 вересня 2014 року) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною 1 ст. 14 вказаного вище Закону визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), який набрав чинності з 18 грудня 2014 року та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні в редакції від 2 вересня 2014 року, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)

Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник, після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.

Аналізуючи вищезазначені норми суд приходить до висновку про обов`язковість наявності відповідного сертифікату та який не може засвідчувати форс-мажорні обставини на майбутнє.

Позивачем до суду не надано сертифікату ТПП, а тому норми Закону № 1669-VII на нього не розповсюджуються.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проаналізувавши встановлені судом обставини та наведені вище нормативно-правові приписи суд дійшов висновку про доведеність відповідачем правомірності спірного повідомлення-рішення.

Відповідно, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 2-4, 6, 9, 14, 19, 72-78, 90, 94, 139, 205, 244-246, 255, 295, 297 п. 3 розділу VI Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський комунальний комбінат» (, місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, смт. Новгородськ, вул. Квіткова, буд. 1) до Головного управління ДПС у Донецькій області (, місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення прийнято у нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні в присутності представника відповідача.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження судових рішень продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно приписів підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Повний текст судового рішення складений та підписаний 11 червня 2020 року.

Суддя Н.П. Волгіна