Справа № 160/3199/19(2-а/201/343/2019)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2020 року м. Дніпросправа № 160/3199/19(2-а/201/343/2019)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дурасової Ю.В.,

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

секретар судового засідання: Новошицька О.О.

за участю: представника позивача: Луценка Сергія Олексійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 (головуючий суддя Федоріщев С.С.)

в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції Дніпропетровської області капітан поліції Горобцова Михайла Олександровича, Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області, третя особа: Державна Казначейська служба України про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 09.04.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача-1: інспектора патрульної поліції 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції Дніпропетровської області капітана поліції Горобцова М.О.; відповідача-2: Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання дій протиправними та відшкодування шкоди (а.с. 4-13).

Позов обґрунтовано тим, що що 05 березня 2019 року близько 04 годин 00 хвилин ОСОБА_1 на належному йому автомобілі MERCEDES-BENZ 311CDI д.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Набережна Січеславська, м. Дніпро з боку ж/м Перемога в напрямку Центрального мосту м. Дніпро. Свій рух ОСОБА_1 здійснював з дозволеною в межах населеного пункту швидкістю. На перехресті вул. Набережна Січеславська та вул. Ливарна ОСОБА_1 зупинився на червоне світло світлофора в правому крайньому ряду проїжджої частини. В цей час до його автомобіля, по сусідній смузі руху під`їхав службовий автомобіль патрульної полії в якому знаходилось два співробітники патрульної поліції. Співробітник патрульної поліції, що знаходився на передньому пасажирському сидінні автомобілю опустив дверне скло та жестом запропонував ОСОБА_1 також опустити скло свого автомобіля, на що той погодився. Після цього зазначений співробітник поліції звинуватив ОСОБА_1 у перевищенні швидкісного режиму під час руху та наказав пред`явити документи. На зазначену вимогу ОСОБА_1 поцікавився яким саме чином співробітником поліції було зафіксовано порушення дозволеної швидкості - на що будь якої вмотивованої відповіді не отримав, ОСОБА_1 було лише повторно наказано надати водійське посвідчення. Оскільки сказані події відбувались на регульованому світлофором перехресті, ОСОБА_1 повідомив співробітникам поліції, що зупинить автомобіль на парковці, яка находилась в кількох метрах від перехрестя. Зупинивши автомобіль на паркові ОСОБА_1 дочекався коли до нього підійшли вищевказані співробітники поліції. Після цього один з співробітників поліції (як надалі з`ясувалось це був інспектор патрульної поліції роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції Дніпропетровської області капітан поліції Горобцов М.О ОСОБА_2 ) в наказному тоні наказав ОСОБА_1 передати йому для ознайомлення посвідчення водія. Після цього ОСОБА_1 запитав, що стало підставою для зупинки автомобіля та чи було ОСОБА_1 вчинено порушення чинних ПДР України. На дані заперечення ОСОБА_3 повідомив, що факт порушення ним встановлено пояснення ОСОБА_1 його не цікавлять та знову наказав надати йому для ознайомлення посвідчення водія. На зазначену вимогу ОСОБА_1 пред`явив ОСОБА_3 для ознайомлення своє посвідчення водія, зауваживши при цьому, що передавати його в руки він не має наміру, скільки це суперечить як ПДР України так і Закону України «Про національну поліцію». ОСОБА_3 та інший співробітник поліції своїми наказами змусили його вийти з автомобіля та повідомили, що мають намір затримати ОСОБА_1 , провести поверхневий огляд та доставити до найближчого відділення поліції для встановлення особи. Зазначену вимогу було висловлено саме ОСОБА_3 . На зазначену вимогу ОСОБА_3 повідомив, що не заперечує проти поїздки до відділення поліції, але в цьому немає необхідності, оскільки, як вже було зазначено раніше, він вже пред`являв працівникам поліції для ознайомлення своє посвідчення водія та має змогу пред`явити їм для встановлення своєї особи паспорт громадянина України. Коли ОСОБА_1 повернувся до дверей свого автомобіля для того щоб знайти в його салоні свій паспорт - ОСОБА_3 , разом з іншим співробітником поліції накинулись на нього, заламали ззаду руки та наділи на них кайданки. Після цього ОСОБА_1 силоміць посадили в службовий автомобіль та доставили до Соборного відділення поліції. В приміщенні Соборного ВП, ОСОБА_3 , не знімаючи з ОСОБА_1 кайданок, своєю рукою заліз до внутрішнього карману куртки ОСОБА_1 та дістав звідтіля гаманець в якому знаходилось посвідчення водія, дістав його та став складати відносно ОСОБА_1 постанову про адміністративне правопорушення. На неодноразові зауваження ОСОБА_1 про протиправність дій та вимогу надати йому можливість звернутись до адвоката за захистом свої прав - ОСОБА_3 жодним чином не реагував. Таким чином ОСОБА_3 протримав ОСОБА_1 в кайданках з моменту затримання близько 30-40 хвилин. Зазначені дії ОСОБА_3 , що виразились в застосуванні до ОСОБА_1 фізичної сили та кайданок, його незаконному затриманні, незаконному доставлянні до Соборного ВП та подальшому незаконному особистому огляді позивач вважає протиправними такими, що вчиненні з грубим порушенням чинного Законодавства України та виключно з метою покращення особистих професійних показників, такими, що принизили його особисту честь та гідність, а також завдали йому фізичні та моральні страждання.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року справа передана на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 2-3).

Після апеляційної оскарження ухвали про передачу справи на розгляд до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 41-45, 67-68), відкрито провадження в адміністративній справі Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 71-72).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 позов задоволено частково.

Визнано дії інспектора патрульної поліції роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції Дніпропетровської області капітана поліції Горобцова М.О. що виразились у застосуванні 05 серпня 2019 року в період з 03 години 50 хвилин до 04 години 35 хвилин до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 : безпідставної зупинки його транспортного засобу, спеціальних засобів впливу (прийомів рукопашного бою та засобів обмеження рухомості (кайданок); доставлянні до Соборного відділу поліції, проведенні особистого огляду та вилучення особистих речей та документів протиправними.

Стягнутио з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену позивачу протиправними діями відповідача у розмірі 1000 грн.

У задоволенні решти вимоги відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, обґрунтовано тим, що співробітники патрульної поліції безпідставно, всупереч вимогам чинного законодавства, за відсутності на це необхідності, застосували до ОСОБА_1 заходи адміністративного примусу, фізичну силу та кайданки, а тому, позовні вимоги в частині визнання дій інспектора патрульної поліції роти 1 батальйону 2 Управління патрульної поліції Дніпропетровської області капітана поліції Горобцова М.О. що виразились у застосуванні 05 серпня 2019 року в період з 03 години 50 хвилин до 04 години 35 хвилин до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 : безпідставної зупинки його транспортного засобу, спеціальних засобів впливу (прийомів рукопашного бою та засобів обмеження рухомості (кайданок); доставлянні до Соборного відділу поліції, проведенні особистого огляду та вилучення особистих речей та документів визнано протиправними та задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що поліцейський діяв у відповідності до норм законодавства та не порушив приписів законодавчих норм.

Позивачем до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник Департаменту патрульної поліції (заявник апеляційної скарги) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що, відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Представник позивача в судовому засіданні проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, залишивши рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що, відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України, не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відеозапису з нагрудної камери патрульного та матеріалів справи, 05 березня 2019 року поліцейськими патрульної поліції було здійснено зупинку транспортного засобу MERCEDES-BENZ 311CDI д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Після зупинки поліцейські підійшли до вказаного автомобіля з боку водія та представившись, повідомили причину зупинки і висунули водію вимогу пред`явити для перевірки посвідчення водія відповідної категорії.

Через деякий час водій показав поліцейському документ. Водієві поліцейським було повідомлено , що він закриває пальцями руки реквізити документу і це не може вважатись пред`явленням документу на вимогу поліцейського, але водій сховав посвідчення водія. Тоді поліцейський повідомив водія, що, оскільки особу не встановлено, до нього буле застосовано адміністративне затримання на підставі та його буде доставлено до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області. Також водієві було повідомлено, що для його затримання поліцейським може бути застосовано відносно нього фізичну силу на підставі ст. 44 ЗУ «Про Національну поліцію» та спеціальний засіб «кайданки» на підставі ст. 45 ЗУ «Про Національну поліцію», як до затриманого.

Після попередження поліцейським водія про можливість застосування фізичної сили, водій самостійно вийшов із салону автомобіля. Далі поліцейським до водія було висунуто вимогу показати вміст особистих речей, на підставі ст. 34 ЗУ «Про Національну поліцію», якою передбачено порядок здійснення поверхневої перевірки особи. На вказану вимогу водій відреагував відмовою, на вимогу повернутися до поліцейського спиною, для того, щоб він міг провести руками по поверхні його одягу з метою виявлення заборонених у вільному обігу предметів водій також відреагував негативно. Надалі поліцейським до водія було застосовано спеціальний засіб кайданки, та в подальшому доставлено до Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, складено протокол про адміністративне затримання гр. ОСОБА_1 серія АЗ №132489 від 05 березня 2019 заступником командира батальйону №2 УПП в Дніпропетровській області ДПП капітаном поліції Горобцовим М.О., згідно якого ОСОБА_1 був затриманий у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, для встановлення особи, розгляду справи.

В подальшому поліцейським було проведено розгляд справи за ч. 1 ст. 126 КУпАП, накладено відповідне адміністративне стягнення, складено відповідну постанову та, оскільки було досягнуто мету адміністративного затримання (особу затриманого було встановлено, розгляд справи проведено) до позивача не застосовувалися більше адміністративне затримання. Період адміністративного затримання - з 04 год. 10 хв. по 04 год. 45 хв. 05.03.2019 року (35 хвилин).

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно із ст. 16 ЗУ «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Отже, вищевказана норма передбачає беззаперечне пред`явлення водієм на вимогу поліцейського для перевірки відповідних документів.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції. Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування.

Статтею 29 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень. Поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, при цьому, матеріали справи містять відеозапис, з якого вбачається, що номер транспортного засобу дійсно мав сторонній предмет (металеву сітку), що не допускається ПДР, та надає підстави для зупинення транспортного засобу.

В силу ч. 1 ст. 44 Закону поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Статтею 45 ЗУ «Про Національну поліцію» передбачено застосування спеціальних засобів.

Позивач зазначає, що поліцейським щодо нього були перевищені межі застосованих примусових заходів, що він і оскаржує в порядку адміністративного судочинства.

Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що адміністративний суд не може надавати оцінку зазначеним в позові правовідносинам, оскільки, такі правовідносини не є публічно-правовими правовідносинами в розумінні норм КАС України.

Так, статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини 2 статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес".

Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що в цій справі, обраний позивачем спосіб захисту, як оскарження дій працівників поліції щодо перевищення поліцейськими передбачених законом меж, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків.

З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Отже, рішення/дія суб`єкта владних повноважень в публічно-правовому спорі мають бути такими, що створюють юридичні права та/чи обов`язки.

Натомість дії відповідача, про оскарження яких зазначає позивач, не створюють для позивача будь-яких юридичних прав та/чи обов`язків, отже такі правовідносини не є публічно-правовими, та не можуть бути розглянуті в порядку КАС України.

За таких обставин спір у цій справі не є адміністративним, оскільки відповідачі при застосуванні спеціальних засобів впливу (застосування кайданків, доставлення до відділу поліції) здійснювали не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення (справа про притягнення до адміністративної відповідальності розглянута (а.с. 120-123); при цьому проведено службове розслідування за актом можливого порушення службової дисципліни (а.с. 112- 115); прокуратурою області розглянуто звернення ОСОБА_1 щодо витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань та повідомлено про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000029 за ч. 1 с. 365 (а.с. 118, 119), отже оцінка даним правовідносинам буде надана в ході кримінального провадження).

Оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідачів не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, то провадження по справі підлягає закриттю.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.06.2019 року по справі № 638/3490/18.

Водночас, слід зазначити, що позивач не був позбавлений можливості надати суду свої доводи та міркування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Оскільки дані правовідносини не є публічно-правовими, то за таких обставинах провадження у даній справі підлягає закриттю.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки такі правовідносини не підлягають розгляду в порядку КАС України.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись 241-245, 250, 315, 317, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2019 скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили 27.05.2020 та може бути оскаржена до Верховного Суду в силу п.2 ч.5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 27.05.2020.

В повному обсязі постанова виготовлена 03.06.2020.

Головуючий суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова