Справа № 343/875/17
Суддя: Білак М.В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2020 року

Київ

справа №343/875/17

адміністративне провадження №К/9901/34010/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Білак М.В.,

суддів Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу

за касаційною скаргою Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції

на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року (у складі головуючого судді Керніцького І. І.)

та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року (колегія суддів у складі головуючої судді Матковської З.М., суддів: Затолочного В.С., Костіва М.В.)

у справі № 343/875/17

за позовом ОСОБА_1

до інспекторки роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції рядової Білої Олени Олександрівни

про скасування рішення.

I. ПРОЦЕДУРА

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти № 3 батальйону Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції рядової Білої Олени Олександрівни (далі - Інспекторка), в якому просив скасувати постанову від 18 травня 2017 року № 681608 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, у справі про адміністративне правопорушення та закрити справу.

2. Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року позов задоволено повністю. Постанову від 18 травня 2017 року № 681608 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, скасовано, провадження у справі закрито.

3. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Інспекторки від 18 травня 2017 року № 681608 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.

4. У поданій касаційній скарзі Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції (далі - Управління ПП) із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18 травня 2017 року Інспекторка Біла О.О. прийняла постанову серії БР № 681608 стосовно ОСОБА_1 , згідно з якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. за частиною другою статті 122 КУпАП.

6. Відповідно до змісту вказаної постанови 18 травня 2017 року о 12 год. 01 хв. у м. Івано-Франківську, на перехресті вулиць Незалежності та Лепкого водій, керуючи транспортним засобом, повертаючи ліворуч, користувався засобом мобільного зв`язку, а саме мобільним телефоном, тримаючи його в руці, чим порушив пункт 2.9. «д» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

7. З оглянутого судами в судовому засіданні наданого представником відповідача відеозапису встановлено, що позивача зупинив працівник поліції чоловічої статі, який роз`яснив останньому права та суть адміністративного правопорушення. Натомість оскаржувана у справі постанова складена та прийнята Інспекторкою.

8. Водночас, під час відтворення відеозапису, здійсненого відповідачем під час фіксування адміністративного правопорушення, судами не встановлено факту фіксування працівником патрульної поліції користування позивачем засобом зв`язку під час руху. Відеофіксація відображає лише спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції після зупинки транспортного засобу та складання постанови про накладення адміністративного стягнення.

9. Вважаючи зазначену постанову про адміністративне правопорушення від 18 травня 2017 року серії БР № 681608 незаконною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.

10. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи відбувся не в установленому законом порядку, зокрема, оспорювана постанова складена Інспекторкою, яка не зупиняла позивача, не роз`яснювала йому права та суть адміністративного правопорушення. Крім цього відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

11. Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вказав про відсутність фіксування відповідачем складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, оскільки факт користування ОСОБА_1 засобом зв`язку під час руху не зафіксовано. Матеріали справи не містять доказів порушення позивачем пункту 2.9 «д» ПДР України.

12. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що право закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення належить лише органу, який розглядає таку справу або ж суду, у передбачених статтею 221 КУпАП випадках, та не належить до компетенції адміністративного суду, який перевіряє законність винесення суб`єктом владних повноважень постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

13. Управління ПП у своїй касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно не взяли до уваги зафіксовані на відеозаписі пояснення ОСОБА_1 про те, що він «мав дзвінок із Вінницької області», чим, на думку касатора, фактично, визнав власне вчинення адміністративного правопорушення.

14. Також касатор вказує про відсутність фіксації факту вчинення адміністративного правопорушення позивачем службовим відеореєстратором, проте наполягає на тому, що таке порушення виявлено безпосередньо відповідачем та підтверджено поясненнями ОСОБА_1

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

15. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.

16. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

17. Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

18. На підставі частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

19. Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

20. Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

21. Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

22. За приписами пункту 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

23. Згідно з частиною другою статті 122 КУпАП за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

24. Відповідно до підпункту «д» пункту 2.9 ПДР України водієві заборонено під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

25. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

26. Стаття 69 КАС України (в редакції чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

27. Відповідно до статті 72 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

28. Статтею 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

29. У статті 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

30. Згідно з частиною другою статті 77 КАС України (в чинній редакції) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

31. Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

32. За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

33. Законом України від 14 липня 2015 року №596-УІІ «Про внесення змін де деякий законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» статтю 258 КУпАП було доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

34. Так, відповідно до частини другої статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

35. Водночас, за приписами частини четвертої статті 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

36. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

37. Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126.

38. Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

39. Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач не надав жодного доказу, який би свідчив про порушення ОСОБА_1 підпункту «д» пункту 2.9 ПДР України, за що його притягнуто до відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП. Факт такого порушення заперечується самим позивачем.

40. Аналіз Судом наявних у справі доказів, доводів і пояснень сторін у справі дає підстави для висновку про те, що відеозапис із фіксацією слів ОСОБА_1 : «Я мав дзвінок з Вінницької області» не є достовірним та достатнім доказом того, що позивач користувався під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук.

41. Іншими словами, фіксація зазначених слів позивача не доводить, що останній на перехресті вулиць Незалежності та Лепкого, керуючи транспортним засобом, повертаючи ліворуч, користувався засобом мобільного зв`язку, а саме мобільним телефоном, тримаючи його в руці, як це зазначено в оспорюваній постанові.

42. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та скасування оспорюваної у справі постанови.

43. Також суд касаційної інстанції погоджується з підставами та аргументами суду апеляційної інстанції щодо часткової відмови у позові та відсутності підстав для закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, зважаючи на приписи законодавства України, які були чинні на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

44. Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

45. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Управління патрульної поліції у м. Івано-Франківську Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 червня 2017 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2017 року у справі № 343/875/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова,

Судді Верховного Суду