Справа № 640/1657/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року м. Київ № 640/1657/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Міністерства внутрішніх справ України визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з підтвердженням МСЕК 02.12.2019 інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків;

- визнати за позивачем право на отримання від відповідача одноразової грошової допомоги в зв`язку з підтвердженням МСЕК 02.12.2019 наявності у позивача інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків у розмірі, визначеному частиною 6 ст. 23 Закону України «Про міліцію», а саме: від трирічного до п`ятирічного грошового утримання за останньою займаною ним посадою - старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління МВС України відповідно до Порядку № 850;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути в установленому порядку та строки заяву позивача від 05.12.2019 та додані до заяви документи щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи з 02.12.2019, внаслідок захворювання, пов`язаного з моїм проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків, відповідно до ч.6 Закону України « Про міліцію» та п. 15 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України « Про Національну поліцію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що останньому після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ було встановлено другу групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а також встановлено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 60%. У зв`язку з цим позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу. Вказує, що під час повторного проходження медико-санітарної експертної комісії йому було збільшено ступінь втрати професійної працездатності з 60% до 75%, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, однак отримав відмову. Позивач вважає таку відмову протиправною, у зв`язку з чим вимушений був звернутись до суду з вказаним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 28.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/1657/20 та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

13.02.2020 до суду від представника відповідача Отроди Т.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просить суд відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що при відмові позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у більшому розмірі відповідач діяв з чітким дотриманням вимог законодавства. Зокрема зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 виплата коштів у разі зміни відсотка втрати працездатності без зміни групи інвалідності не передбачена, а тому відмова відповідача є правомірною.

17.02.2020 позивачем подано відповідь на відзив, яка не приймається судом до уваги, позаяк за визначенням статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України заявами по суті у даній категорії справ є позовна заява та відзив.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 25.02.1997 звільнений у запас Збройних сил України зі служби в органах внутрішніх справ на підставі Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №114 від 29.07.1991.

06.02.2018 згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії позивачу встановлено другу групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 60% внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Вказане підтверджується довідкою МСЕК серії АВ №0967440 від 06.02.2018, наявною в матеріалах справи.

12.02.2018 з метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з письмовою заявою, в якій посилався на зазначену довідку.

17.05.2019 на підставі рішення суду позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у сумі 352400,00 грн.

Згодом ОСОБА_1 було повторно направлено на проходження медико-соціальної експертної комісії, де останньому було встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 75%, що підтверджується довідкою про результати визначеної у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА № 038068 від 02.12.2019, наявною в матеріалах справи.

05.12.2019 позивач звернувся до Міністерства внутрішніх справ України з заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у якій просив здійснити виплату в більшому розмірі у зв`язку з встановленням більшого ступеню втрати професійної працездатності.

Листом від 26.12.2019 №В-1371/15 відповідач, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, відмовив ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у більшому розмірі, оскільки останньому не встановлено вищу групу інвалідності, а лише збільшено відсоток втрати працездатності.

Вважаючи протиправною відмову відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У зв`язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII, який набув чинності 07.11.2015, Закон України "Про міліцію" втратив чинність.

Разом з тим, абзацом 3 пункту 15 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" (пункт 15 розділу XI доповнено абзацом третім згідно із Законом України від 23.12.2015 року № 900-VIII, який набрав чинності 29.12.2015 року) передбачено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до частини шостої статті 23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

У разі отримання працівником міліції поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому розмір одноразової грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб (ч. 7 ст. 23 Закону).

На виконання статті 23 Закону України «Про міліцію» постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі:

250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи;

200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно підпункту 3 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі часткової втрати працездатності працівником міліції без установлення йому інвалідності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальними експертними комісіями, - у розмірі, що визначається у відсотках 100-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ступеня втрати працездатності. При цьому розмір грошової допомоги не повинен бути меншим за 20-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб, та більшим за 100-кратний прожитковий мінімум, установлений законом для працездатних осіб.

Пунктом 4 Порядку № 850 установлено, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу за наслідками повторного огляду від 02.02.2019 встановлено другу групу інвалідності та встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 60%, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, у зв`язку з чим була виплачена допомога в сумі 352400,00 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач скористався своїм правом на отримання одноразової допомоги у випадку часткової втрати працездатності та встановлення другої групи інвалідності, передбаченим статтею статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Матеріалами справи підтверджується, що під час повторного проходження первинного огляду 02.12.2019 позивачу встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 75%, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби. При цьому, вищої групи інвалідності чи іншої причини інвалідності ОСОБА_1 не встановлено.

Аналіз наведених норм Закону України "Про міліцію" та Порядку № 850 свідчить, що законодавством передбачено виплату одноразової грошової допомоги в більшому розмірі внаслідок повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії, зокрема, у таких випадках:

1) у разі встановлення вищої групи інвалідності;

2) іншої причини інвалідності;

3) у разі встановлення більшого відсотку втрати працездатності без установлення інвалідності.

Оскільки позивачу було змінено лише відсоток втрати працездатності з 60% до 75%, але при цьому встановлена група інвалідності була незмінною, то у подібних випадках законодавством не передбачена можливість отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання за ним права на отримання від відповідача одноразової грошової допомоги у зв`язку з підтвердженням довідкою медико-соціальної експертної комісії від 02.12.2019 наявності у ОСОБА_1 інвалідності другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ та встановленням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 75 відсотків, задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене у сукупності, суд зазначає, що при відмові ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням більшого відсотка втрати працездатності без установлення вищої групи інвалідності, відповідач діяв в порядку, у спосіб та в межах наданих законом повноважень, а тому підстави для визнання протиправними дій та зобов`язання здійснити виплату одноразової грошової допомоги - відсутні.

Зважаючи, що вимога позивача про зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу є похідною, остання задоволенню також не підлягає.

Згідно частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII).

Суддя В.П. Катющенко