Справа № 500/330/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/330/20

03 червня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Куриляк М.Г.

представника позивача Бочан І.П.,

представника відповідача Лось О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Тернопільській області, в якій просить:

- визнати незаконними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області щодо невиплати позивачу компенсації заборгованості у зв`язку з порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понадурочні години) за період з 01.08.2013 по 30.01.2018 та зобов`язати відповідача провести оплату вказаної компенсації в сумі 32668,44 грн;

- зобов`язати Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області видати позивачу уточнений Грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні суду у справі № 1940/1564/18 та у даній справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 у справі № 1940/1564/18 на підставі висновку судово-економічної експертизи № 1250/18/553 - 555/19/22 від 21.05.2019 визнано незаконними дії Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо невиплати позивачу грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 01.08.2013 по 30.01.2018 в сумі 52999,83 грн, на яку позивач мав право при звільненні, та частково задоволено його вимоги про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 33381,99 грн. При цьому, через некоректне відображення позовних вимог у позові щодо зобов`язання відповідача провести оплату вказаної компенсації в сумі 32668,44 грн суд не зміг у вказаному рішенні вирішити дане питання, а тому відповідно до даних таблиці № 2 зазначеного висновку судово- економічної експертизи позивач просить зобов`язати відповідача сплатити йому компенсацію заборгованості у зв`язку з порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понадурочні години) за період з 01.08.2013 по 30.01.2018 в сумі 32668,44 грн. та зобов`язати видати позивачу уточнений Грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні суду у справі № 1940/1564/18 та у даній справі.

Ухвалою суду від 04.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено у справі судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, суду пояснила, що у мотивувальній частині рішення суду від 15.08.2019 у справі № 1940/1564/18, суд зазначив, що відхиляє усні обґрунтування позивача про необхідність стягнення суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення з огляду на висновки експертизи, оскільки позивач фактично не ставив таких позовних вимог. Більше того, такі суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення при наявності спору щодо належних виплат звільненому працівникові можуть бути виплачені після завершення розгляду справи та виплати позивачу спірного недоплаченого грошового забезпечення. На момент звільнення не було нараховано належних сум для виплати працівникові, які б були не виплачені. Вина роботодавця у непроведенні повного розрахунку з позивачем до завершення розгляду справи відсутня, оскільки роботодавець не міг знати про те, що буде визначено судом, виходячи з юридичного аналізу обставин справи, яка розглядається через значний час після звільнення працівника. Додатково зазначила, що перевіривши розраховану експертами суму компенсації невиплачених сум грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з 01.08.2013 по 30.01.2018 станом на травень 2019 року, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області розбіжностей не виявлено.

З огляду на зазначене та посилаючись на пояснення, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у судовому засідання пояснення сторін, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, в тому числі із КП "Діловодство спеціалізованого суду", рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.08.2019 у справі № 1940/1564/18, залишеного без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019, визнано незаконними дії Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, як компенсацію за службу в понаднормовий час, за період з 01.08.2013 року по 30.01.2018 в сумі 52999,83 грн.

Стягнуто з Головного управління ДФС у Тернопільській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 33381,99 грн.

В задоволені решті позовних вимог відмовити.

Водночас у зазначеному рішенні, суд зазначив, зокрема, що відхиляє усні обґрунтування позивача про необхідність стягнення суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення з огляду на висновки експертизи, оскільки позивач фактично не ставив таких позовних вимог. Більше того, такі суми компенсації невиплачених сум грошового забезпечення при наявності спору щодо належних виплат звільненому працівникові можуть бути виплачені після завершення розгляду справи та виплати позивачу спірного недоплаченого грошового забезпечення.

Таким чином, через некоректне відображення позовних вимог у позові щодо зобов`язання відповідача провести оплату вказаної компенсації в сумі 32668,44 грн суд не зміг у вказаному рішенні вирішити дане питання, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 ПК України (пункт 356.1 в редакції, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20 - 23 Закону України "Про міліцію" та Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Пунктом 21 Положенням про походження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29.07.1991 №114 визначено, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2, 3 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - органом ГУ ДФС у Тернопільській області) добровільно чи на виконання судового рішення.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 159 компенсації підлягають грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 219/11809/15-а, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що під час розгляду справи № 1940/1564/18, для з`ясування обставин справи, судом за клопотанням позивача ухвалою від 03.12.2018 призначено судову економічну експертизу, проведення якої доручено Тернопільському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, поставивши на вирішення експерта питання, серед яких:

- визначити суми недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2013 по 30.01.2018, як доплату за роботу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу за кожну годину роботи з 22-ї години до 6-ї години наступного дня;

- визначити суми недоплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.08.2013 по 30.01.2018, як компенсацію за службу в понаднормовий час.

Згідно таблиці № 2 висновку експертів судово-економічної експертизи № 1250/18/553 - 555/19/22 від 21.05.2019 сума компенсації заборгованості у зв`язку з порушенням строків виплати (невиплатою за відпрацьовані понадурочні години) ОСОБА_1 за період з 01.08.2013 по 30.01.2018 станом на травень 2019 р. складає 32668,44 грн (арк. справи 49-64).

При цьому, суд зазначає, що перевіривши розраховану експертами суму компенсації невиплачених сум грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з 01.08.2013 по 30.01.2018 станом на травень 2019 року, Головним управлінням ДФС у Тернопільській області розбіжностей не виявлено.

Щодо тверджень відповідача, про те, що спірна сума не підлягають до стягнення оскільки на момент звільнення позивачу не було нараховано відповідачем сум грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години, та такі суми нараховані за рішенням суду лише в листопаді 2019, та як наслідок виплачені 26.02.20 та 04.03.2020, а отже підлягає до нарахування сума компенсації лише за цей період, індекс споживчих цін не перевищу 100 відсотків, то такі судом до уваги не приймаються, оскільки як уже зазначалось, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у даній справі - органом ГУ ДФС у Тернопільській області) добровільно чи на виконання судового рішення.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не виплати компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з 01.08.2013 по 30.01.2018, а тому така компенсація підлягає стягненню в судовому порядку.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області видати позивачу уточнений Грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні суду у справі № 1940/1564/18 та у даній справі, суд дійшов висновку, що в цій частині слід відмовити, оскільки така вимога передчасно заявлена, так як суд не може вирішувати позовні вимоги, що можливо виникнуть у майбутньому.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46003, ) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Тернопільській області щодо не виплати компенсації ОСОБА_1 втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з 01.08.2013 по 30.01.2018.

Зобов`язати Головне управління ДФС у Тернопільській області виплатити ОСОБА_1 32 668 (тридцять дві тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 44 коп. компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за відпрацьовані понадурочні години за період з 01.08.2013 по 30.01.2018.

В задоволені позовних вимог в частині зобов`язання Головне управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області видати позивачу уточнений Грошовий атестат із зазначенням розрахунків належного грошового забезпечення, наведених у рішенні суду у справі № 1940/1564/18 та у даній справі, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.06.2020.

Реквізити сторін: позивач ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); відповідач: Головне управління ДФС у Тернопільській області (місцезнаходження: вул. Білецька, 1, м. Тернопіль,46003, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.