Справа № 200/9829/19-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року справа №200/9829/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року в м. Слов`янську) у справі № 200/9829/19-а (суддя в І інстанції Голошивець І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної митної служби України, Харківської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.03.2019 між ОСОБА_1 , як покупцем та ДЗЗД «Рум Кар 65» (Варна, Болгарія), як продавцем, було укладено договір купівлі-продажу автотранспортного засобу Вольцваген модель Бора, рама НОМЕР_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу, автомобіль було придбано Позивачем за 1500 болгарських лев. Проведення розрахунку за договором підтверджується фактурою № від 22.03.2019. Вартість товару за договором підтверджується митною (експертною) декларацією країни відправлення 19BG002005AA162010 від 22.03.2019. З метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару, представником митним брокером позивача ОСОБА_2 (ТОВ «БРОКБІЗН3ЕСТРЕЙД»), із застосуванням процедури електронного декларування, до Харківської митниці Державної фіскальної служби було подано митну декларацію UA807170/2019/018366 від 28.03.2019. По вказаній декларації було заявлено до митного оформлення автомобіль Вольцваген модель Боро, рама НОМЕР_1 . На етапі перевірки митної вартості, відповідач відмовив позивачу у визнанні митної вартості товарів за основним методом, у зв`язку з неможливістю здійснення митного оформлення товарів, в зв`язку з невірним визначенням їх митної вартості та прийнято рішення про коригування митної вартості від 28.03.2019 № UА807000/2019/001755/2 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28.03.2019 № UА807170/2019/00862. Зі змісту зазначеного рішення не вбачається причин, чому позивачу було відмовлено у митному оформлені товару. Тому позивач вважає рішення про коригування митної вартості автомобіля та картку відмови в прийомі митної декларації та митного оформлення протиправними та просив їх скасувати у судовому порядку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Харківської митниці ДФС № UА807170/2019/00862 від 28.03.2019.

Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів Харківської митниці ДФС № UА807000/2019/001755/2 від 28.03.2019.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, Слобожанська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що прийняття оскаржуваних рішень здійснено на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначені Митним кодексом України. Відповідач посилається на те, що зобов`язаний здійснювати контроль за повнотою нарахування митних платежів та правильністю визначення бази митного оподаткування, зокрема, митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України. На позивача покладається обов`язок доведення правильності визначення митної вартості свого транспортного засобу, заявленої у митній декларації від 28.03.2019. При подальшому аналізу було виявлено, що згідно звіту про оцінку транспортного засобу програмного комплексного SCHWACKE 310280/29675828 від 28.03.2019 (SCHWACKE - Соde: №10523438), вартість подібного ТЗ на ринку Європи з урахуванням характеристик ТЗ (марки, моделі, ріку виготовлення, комплектації, пробігу та іншим) складає 1738,22 Євро. Крім того, 28.03.2019 митним органом було проведено консультацію, та було доведено рівень митної вартості, який є в наявності у митного органу, а саме: 1738,22 Євро (відповідно до звіту про оцінку по SCHWACKE). Декларантом всупереч положенням ч. 2 ст. 53 МК України не було надано документів, що підтверджують оплату вказаного ТЗ. Так, відповідно до інвойсу №13 від 22.03.2019 наданого декларантом разом з митною декларацією №UA807170/2019/018366 (доданий позивачем до позовної заяви), вбачається, що розрахунок за ТЗ здійснювався шляхом банківського переводу, проте доказів здійснення такого переводу декларантом не було надано разом з вказаною митною декларацією. Таким чином, з урахуванням наявної інформації, відповідач не мав законних підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування митної вартості, заявленої декларантом.

Більш того, правовий спір між сторонами відсутній, що в свою чергу є підставою для відмови у задоволені позовних вимог щодо скасування оскаржуваного рішення про коригування митної вартості

Також слід зазначити, що ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.05.2020, замінено відповідача Харківську митницю ДФС України на його правонаступника - Слобожанську митницю Держмитслужби.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 , як покупець, та ДЗЗД «Рум Кар 65» (Варна, Болгарія), як продавець, уклали 22.03.2019 договір купівлі-продажу автотранспортного засобу Вольцваген модель Бора, рама НОМЕР_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу, вартість транспортного засобу встановлена у розмірі 1500 болгарських лев (а.с. 21).

28.03.2019 до митного поста «Харків - центральний» Харківської митниці ДФС, особою, уповноваженою на декларування - митним брокером ОСОБА_2 (а.с. 27-29), була подана до митного контролю та митного оформлення електронна митна декларація (далі - ЕМД або МД) №UA807170/2019/018366 з товаром: легковий автомобіль: марка автомобіля: Wolkswagen, модель Bora, календарний рік виготовлення - 2000 рік, країна виробник DE, який надійшов на адресу фізичної особи ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) (а.с. 71).

Разом з вказаною МД декларантом були надані наступні документи: 0380 копія інвойсу №13 від 22.03.2019; 1721 копія акту огляду № UA408020/2019/3924 від 25.03.2019; 2800 копія свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 22.03.2019 (тимчасовий); 2800 Копія свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 02.12.2015 (старий); 4207 копія договору про надання послуг митного брокера №60е від 22.03.2019; 9000 BG від 21.09.2018 (декларація імпорту в Болгарію); 9000 б/н від 23.03.2019 (розшифровка VIN-коду); 9000 декларація б/н від 22.03.2019; 9000 довідка №СНЕ-112.212.578 від 10.09.2018 (зняття з обліку); 9000 довіреність 1 від 22.01.2019; 9000 заява 60 від 22.03.2019; 9202 287 від 22.03.2019 квитанція про сплату митних платежів; 9610 19BG002005АА162010 від 22.03.2019; копія паспорту гр. України ОСОБА_1 ; копія закордонного паспорту

ОСОБА_1. ОСОБА_2 була визначена митна вартість за першим методом та складала 1500,00 BGN (болгарських лев) або 23389,49 грн. (еквівалент - 766,95 євро).

28.03.2019 року на електронну адресу декларанта (декларант, який діяв від імені позивача) посадова особа митниці направила повідомлення про необхідність надати документи у відповідності до вимог Митного кодексу України, а саме: копію митної декларації країни відправлення; виписку з бухгалтерської документації (рахунки на оплату ТЗ, рахунки транспортних витрат, рахунки з аукціону, тощо); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями тощо (а.с.75).

ОСОБА_2 до Харківської митниці було надано лист від 28.03.2019, відповідно до якого, було зазначено, що згідно декларації №UA807170/2019/018366 інших документів надати немає можливості, просила видати рішення.

28.03.2019 митницею було прийняте Рішення про коригування митної вартості № UА807000/2019/001755/2 (надалі - Рішення) (а.с. 15) та Картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА807170/2019/00862 (а.с. 16), згідно з якими вартість автомобіля, визначену декларантом для цілей нарахування митних платежів, було відхилено та визначено коригування митної вартості згідно ст. 64 Митного кодексу України, де вартість транспортного засобу складає 1738,22 євро чи 3399,61 BGN (болгарських лев).

Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом, оскільки вважає рішення про коригування митної вартості товарів UА807000/2019/001755/2 та картку відмови в прийомі митної декларації та митного оформлення UА807170/2019/00862 незаконними та необґрунтованими, прийнятими з порушенням вимог чинного законодавства, під час коригування митної вартості відповідач не спростував дійсну ціну товару та не надав будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, а тому є такими, що підлягають скасуванню.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України № 4495-VI від 13.03.2012 - далі - МК України).

Стаття 49 МК України встановлює, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу (ст. 51 МК України).

Частиною 2 статті 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно частині 2 статті 52 даного Кодексу декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

На підставі статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1).

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина 2).

Статтею 54 МК України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина 2).

При цьому, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У пунктах 1 та 4 частини 4 статті 54 МК України зазначено, що орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання органом доходів і зборів заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Згідно частини 6 цієї статті, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина 7 статті 54 МК України).

Відповідно до частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (частина 2 статті 54 МК України).

Як встановлено судом, декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу низку документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення. Наведені документи вказані відповідачем в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Однак, відповідачем не зазначено між якими саме документами, з доданих до декларації, виявлено розбіжності.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Такий висновок суду, відповідає правовій позиції в подібних правовідносинах, викладеній в постанові Верховного Суду від 20.02.2018 в справі №809/1884/16.

Згідно частини 1 статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Відповідно до частини 2 вказаної статті Кодексу основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частиною 3 статті 57 МК України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (частина 4 статті 57 МК України).

Згідно частини 5 вказаної статті Кодексу у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу (частина 6 статті 57 МК України).

За приписами частини 1 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно частини 2 статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини 3 статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.

Місцевий суд зазначив, що відповідач не навів обґрунтованих підстав, які б викликали сумнів у визначеній декларантом ціні товару, в тому числі будь-які відомості про отримання від компетентних органів Болгарії щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом автомобіля марки Wolkswagen, модель Bora, 2000 року виготовлення, та отримання або не отримання від позивача коштів в сумі 1500,00 BGN (болгарських лев) та/або іншої суми за відчужений вказаний транспортний засіб.

Згідно рішенню про коригування митної вартості товарів за № UА807000/2019/001755/2 від 28.03.2019, митна вартість транспортного засобу визначена за другорядним методом (за системою оцінки транспортних засобів SCHWACKE, де вартість транспортного засобу за складає 1738,22 євро або 3399,61 BGN (болгарських крон)), оскільки за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої фактурної вартості транспортного засобу встановлено, що заявлено неповні відомості про його фактурну вартість.

Основний метод відповідачем не застосовувався тому, що використані декларантом відомості не є об`єктивними та достатньо підтвердженими документально. Декларанту направлено запит про необхідність надання додаткових документів, що підтверджують заявлений рівень митної вартості транспортного засобу, оскільки надані документи не підтвердили заявлений рівень митної вартості. Відповідно до листа від 28.03.2019 декларант додаткових документів не надав (а.с. 76).

Суд першої інстанції зазначив, що застосований відповідачем метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів врегульований статтею 59 МК України, відповідно до якої у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього. При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті.

При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як:

1) фізичні характеристики;

2) якість та репутація на ринку;

3) країна виробництва;

4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті. Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі відсутності такого продажу використовується вартість операції з ідентичними товарами, що продавалися в Україну в іншій кількості та/або на інших комерційних рівнях. При цьому їх ціна коригується з урахуванням зазначених розбіжностей незалежно від того, чи веде це до збільшення або зменшення вартості. Інформація, що використовується при здійсненні коригування, повинна бути документально підтверджена.

У разі якщо кошти та витрати, зазначені в пунктах 5-7 частини десятої статті 58 цього Кодексу, включаються у вартість операції, здійснюється коригування для врахування значної різниці в таких коштах і витратах між оцінюваними товарами та відповідними ідентичними товарами, що зумовлено різницею у відстанях і способах транспортування.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Як встановлено судом, митну вартість імпортованого транспортного засобу, що вказана декларантом у митній декларації № UA807170/2019/018366, визначено за основним методом, а до самої митної декларації декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про митну вартість товару за ціною договору.

Натомість, відповідач вказує на те, що згідно відомостей системи оцінки вживаних автомобілів SCHWACKE, середня вартість продажу автомобіля складає 1738,22 євро, проте доказів того, що відповідно до ст. 59 МК України при отриманні відомостей з системи оцінки SCHWACKE за основу для визначення митної вартості транспортного засобу взята вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, суду не надано.

Місцевий суд вважав за необхідне зазначити, що спрацювання системи аналізу та управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.

Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.

За висновком суду першої інстанції відповідач в оскаржуваному рішенні та картці відмови від 28.03.2019, а також у відзиві на позов не вказав на обставини, які обумовили виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності кількісних, вартісних і достовірних елементів митної вартості, або відсутності хоча б однієї із їх складових, яка є обов`язковою при обчисленні такої вартості. Обов`язок доведення обґрунтованості такого сумніву митним органом констатований також в постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року по справі №809/278/17.

Як встановлено місцевим судом, декларантом позивача були надані митному органу наступні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення, а саме: 0380 копія інвойсу №13 від 22.03.2019; 1721 копія акту огляду № UA408020/2019/3924 від 25.03.2019; 2800 копія свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 від 22.03.2019 (тимчасовий); 2800 Копія свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 02.12.2015 (старий); 4207 копія договору про надання послуг митного брокера №60е від 22.03.2019; 9000 BG від 21.09.2018 (декларація імпорту в Болгарію); 9000 б/н від 23.03.2019 (розшифровка VIN-коду); 9000 декларація б/н від 22.03.2019; 9000 довідка №СНЕ-112.212.578 від 10.09.2018 (зняття з обліку); 9000 довіреність 1 від 22.01.2019; 9000 заява 60 від 22.03.2019; 9202 287 від 22.03.2019 квитанція про сплату митних платежів; 9610 19BG002005АА162010 від 22.03.2019; копія паспорту гр. України ОСОБА_1 ; копія закордонного паспорту ОСОБА_1 .

Зміст вказаних документів підтверджує заявлену митну вартість ввізного товару - 1500 BGN (болгарських лев). Таким чином, декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною рахунку-фактури (інвойсу) №.13 від 22.03.20119.

При вивченні вказаних вище документів (договору купівлі-продажу та рахунку-фактури (інвойсу)), зауважень щодо їх викладення та змісту, а саме купівлі автомобіля у відповідача не виникало.

Таким чином, з урахуванням викладеного судом встановлено, що подані 28.03.2019 декларантом позивача до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам пунктів 1, 3 частини 2 статті 53 МК України.

Отже, дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною рахунку щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями частиною 1 статті 58 МК України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору купівлі продажу від 22.03.2019.

На підставі наведеного місцевий суд зазначив, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною договору від 22.03.2019, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Окрім цього, згідно позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 30.10.2018 року у справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції вважав, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення автомобілю документи, передбачені МК України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту).

У свою чергу, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна неможливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, а тому висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 810/1954/18, від 06 березня 2019 року у справі № 809/278/17, постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 809/784/16.

Апеляційний суд частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на зміст вимог статей 53, 54, 55, 57 МК України в частині підтвердження митної вартості декларантом та повноважень митних органів здійснювати контроль її правильності і приймати у визначених законом випадках відповідне рішення.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції безпідставно не врахував правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові Верховного Суду від 30.10.2018 по справі №816/2396/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування.

Суд зазначає наступне.

Відповідно до частини сьомої статті 55 МК України у випадку незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів орган доходів і зборів за зверненням декларанта або уповноваженої ним особи випускає товари, що декларуються, у вільний обіг за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу. Строк дії таких гарантій не може перевищувати 90 календарних днів з дня випуску товарів.

За змістом частини другої статті 263 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації або в митному оформленні товарів, у тому числі у зв`язку з прийняттям органом доходів і зборів рішення про коригування митної вартості товарів нова митна декларація подається органу доходів і зборів, який здійснює митне оформлення товарів, не пізніше 10 робочих днів з дати такої відмови, якщо товари протягом зазначеного часу не розміщено на складі тимчасового зберігання чи на складі органу доходів і зборів.

Відповідно до глави 2 розділу ІІ «Заповнення граф митних декларацій» Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 травня 2012 року №651, Графа 43 "Метод визначення вартості" заповнюється в разі заявлення товарів у митний режим імпорту або в інший, відмінний від митного режиму імпорту, митний режим, зі справлянням митних платежів. У лівому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався. У разі наявності чинного рішення про коригування митної вартості товарів у правому підрозділі графи зазначається порядковий номер методу визначення митної вартості, що використовувався митним органом.

Зі змісту наведених положень висновується, що у разі незгоди імпортера з митною вартістю, що визначена контролюючим органом, регламентований законодавством алгоритм дій імпортера (декларанта) передбачає подання нової митної декларації, в якій зазначаються (1) сума митних платежів, обчислена згідно з митною вартістю, визначеною декларантом; (2) сума платежів, обчислена згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом. На різницю між зазначеними сумами декларант надає гарантії, зокрема шляхом забезпечення сплати різниці між самостійно визначеною сумою митних платежів та сумою митних платежів, що нарахована митним органом.

Нараховані у графі 47, а також у графі В «Подробиці розрахунків» митні платежі позначаються відповідним кодом розрахунку відповідно до Класифікатора способів розрахунків, який затверджено наказом Мінфіну від 20 вересня 2012 року №1011. Сплачені декларантом митні платежі (виходячи з митної вартості, визначеної декларантом) показуються з кодами розрахунку «01» (безготівкова форма сплати), «02» (готівкова форма сплати), «15», «72», «91» або «92».

Різниця між сумами платежів, нарахованими за митною вартістю, визначеною декларантом, і митною вартістю, визначеною митним органом (в разі внесення грошової застави на відповідний рахунок митного органу), зазначається з кодом розрахунку «55».

Способи розрахунку, що застосовуються у разі коригування митної вартості: - кодом «60» позначається «Сума податку, що нараховується згідно з митною вартістю, визначеною митним органом».

У суді першої інстанції митний орган зазначав, що декларантом позивача 29 березня 2019 року подано нову митну декларацію ЕМД №807170/2019/018617, в лівому підрозділі графи 43 якої проставлено «6» - тобто визначений декларантом метод митної вартості за резервним методом. Правий підрозділ залишено пустим, що свідчить про самостійне визначення декларантом митної вартості, без урахування рішення про коригування митної вартості; у колонці «Спосіб платежу» графи 47 зазначено виключно код способу розрахунку «01» (а.с.79).

Аналіз змісту позовних вимог свідчить про те, що позивач не згоден з митною вартістю, яка визначена митним органом у спірному рішенні. Відтак, він мав право скористатись правом випущення товару у вільний обіг на умовах, визначених частиною сьомою статті 55 Митного кодексу України (сплати самостійно нарахованих митних платежів та різниці між ними і митними платежами, нарахованими митним органом), однак не зробив цього, фактично погодившись із митною вартістю, визначеною митним органом.

Відомості митних декларацій №807170/2019/018366 від 28 березня 2019 року та №807170/2019/018617 від 29 березня 2019 року (нова), зокрема дані граф 43, а також дані п`ятої колонки графи 47 щодо способу платежу (в тому числі на предмет наявності коду «55», «60») не були досліджені судом першої інстанції, поза увагою якого взагалі залишився факт існування нової митної декларації від 29 березня 2019 року.

Суд зазначає, що до предмету доказування у цій категорії справ входять обставини заповнення митної декларації, яку подано до митного оформлення, а також обставини щодо подання нової митної декларації - у випадку прийняття митним органом рішення про коригування заявленої митної вартості. Дослідження відомостей з відповідних граф митних декларацій є необхідним для правильного вирішення такого спору, зокрема для висновку про те, погодився чи не погодився декларант із скоригованою митним органом митною вартістю. Останнє, в свою чергу, має значення для висновку про те, чи продовжує існувати між сторонами правовий спір. У випадку, якщо спір між сторонами вичерпано внаслідок погодження декларанта із митною вартістю, визначеною митним органом, у задоволенні позову про скасування рішення про коригування митної вартості слід відмовити.

Таким чином, після винесення рішення Харківської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA807000/2019/001755/2 від 28.03.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA807170/2019/00862 вищевикладений транспортний засіб, був оформлений позивачем за новою МД №807170/2019/018617 від 29.03.2019. На теперішній час саме вказана декларація має юридичну силу.

Враховуючи вищевикладене вбачається, що позивачем при поданні ЕМД №807170/2019/018617 від 29.03.2019 самостійно обрано резервний метод визначення митної вартості та в повному обсязі сплачено митні платежі за цією декларацією без забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом або уповноваженою ним особою, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною органом доходів і зборів.

При цьому положення частини шостої статті 307 МК України про те, що фінансова гарантія як забезпечення сплати митних платежів не надається, якщо сума митних платежів, що підлягають сплаті, не перевищує суму, еквівалентну 1000 євро, не спростовує висновків апеляційного суду про подання позивачем нової митної декларації зі згодою визначення митним органом митної вартості товару.

Відтак, підстав для задоволення позовних вимог не існує.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 200/9829/19-а - скасувати.

Прийняти нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної митної служби України, Слобожанської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Повне судове рішення - 09 червня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук