Справа № 260/2179/20
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

09 червня 2020 рокум. Ужгород№ 260/2179/20

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Гаврилко С.Є., вирішуючи питання про відкриття провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Роберта Васильовича, Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2020 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державного реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Роберта Васильовича (89600, Закарпатська область м. Мукачево, пл. Духновича, 2, ), Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), в якому просить суд: "1. Прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрити провадження; 2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Мангура Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2019 року, номер запису 33871626 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0520.".

Дослідивши зміст та матеріали адміністративного позову, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови позивачу у відкритті провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 4 частини 1 пункту 2 абзацу 2 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно статті 4 частини 1 пункт 7 КАС України під суб`єктом владних повноважень розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Так, згідно з статтею 19 частиною 1 пунктом 1 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Судом встановлено, що позивач звертаючись до Закарпатського окружного суду просив, зокрема визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Мангура Р.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 жовтня 2019 року, номер запису 33871626 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0520.

Як вбачається з позовної заяви позивач зазначає, що здійснивши підготовку необхідної технічної документації для взяття в оренду земельної ділянки що знаходиться в Мукачівському районі, в межах Івановецької сільської ради біля автодороги Київ-Чоп, звернулася до відділу у Мукачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, де позивачу було відмовлено у передачі в оренду вказаної земельної ділянки, у зв`язку з тим що за тим місцем вже є зареєстрована земельна ділянка та їй присвоєний кадастровий номер :03:002:0520 - і змінено її призначення на землі для індивідуального садівництва.

04 березня 2020 року відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна - позивачу стало відомо про те, що державним реєстратором Мангуром Р.В. Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської ради була проведена державна реєстрація зазначеної вище земельної ділянки за громадянкою ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 2480-сг від 11 жовтня 2019 року.

Таке рішення позивач вважає протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Так, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04 березня 2020 року, 24 жовтня 2019 року Державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Робертом Васильовичем за номер запису 33871626 була проведена державна реєстрація права приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0520 за громадянкою ОСОБА_2 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 2480-сг від 11 жовтня 2019 року.

Таким чином, для мети вирішення цього спору щодо наявності підстав для зобов`язання державного реєстратора вчинити певні дії необхідним є встановлювати обставини, правова оцінка яких судом полягатиме у дослідженні підстав виникнення у позивача цивільних прав та обов`язків щодо нерухомого майна (земельних ділянок), які виникли поза межами даного спору та відповідних публічно-правових відносин, що не відноситься до компетенції адміністративного суду.

Визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію певних речових прав, запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є способом захисту позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій та рішень державного реєстратора з реєстрації за нею аналогічного права на це ж майно.

Висновки аналогічного змісту викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2019 у справі № 826/3051/18.

Як встановлено судом, оскаржуваним рішенням державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 жовтня 2019 року, номер запису 33871626 було вчинено державну реєстрацію права приватної власності земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0520 за громадянкою ОСОБА_2 , яка також є відповідачем у даній справі. А отже, в даному випадку, існує спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване право власності щодо того ж нерухомого майна.

Таким чином, предметом розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо набуття речових прав (права власності) на земельну ділянку, яка знаходиться у власності відповідача - ОСОБА_2 , що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Отже, спірні правовідносини, що виникли між учасниками у цій справі, не підлягають вирішенню за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, спір про скасування рішення чи запису про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване право власності щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0520.

Згідно із статті 2 частиною 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак, як вже зазначалося, не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами статті 19 частини 1 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 21 частини 1 ЦК України суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналізуючи зазначені вище норми, суд приходить до висновку, що за загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Таким чином, у випадку задоволення позовних вимог позивача у даній справі, таке рішення суду може вплинути на цивільні права відповідача - ОСОБА_2 .

Ураховуючи наведені вище нормативні положення, не є публічно-правовим спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб`єктом владних повноважень) як суб`єктом публічного права та суб`єктом приватного права - фізичною особою чи юридичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи. У такому випадку - це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Кодекс адміністративного судочинства України містить визначення терміну "публічно-правовий спір". Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер). Для з`ясування характеру спору суди повинні враховувати, що протилежним за змістом є приватноправовий спір. Це означає, що в основі розмежування спорів лежить поділ права на публічне та приватне.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає, зокрема у можливих наслідках чи вже у самих наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели (можуть призвести) до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Оскільки порушення прав вбачається у наслідках (у можливих наслідках), які спричинені рішенням суб`єкта владних повноважень, яке позивач вважає протиправними, і ці наслідки призвели (можуть призвести) до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень (бездіяльності) є способом захисту цивільних прав та інтересів.

А відтак, оскаржене позивачем рішення суб`єкта владних повноважень, не відноситься до юрисдикції адміністративного суду, оскільки існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Так, стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ такий суд має бути утворений безпосередньо на підставі закону, діяти в законному складі в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції. Показовим у цьому сенсі є рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року, що ухвалене у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Зокрема у пункті 24 рішення йдеться про те, що поняття "встановлений законом" стосується не лише правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У Рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (SokurenkoandStrygun v. Ukraine) від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Занд проти Австрії", що згадувалося раніше, Комісія висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином резюмується, що у випадку розгляду справи (вирішення спору) в порядку визначеному КАС України, якщо така справ (спір) повинні були вирішуватись за правилами ЦПК України, то такий суд не може вважатися "судом, встановленим законом" у значенні пункту 1 статті 6 Конвенції. А відтак буде порушено пункт 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до статті 170 частини 1 пункту 1 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 170 частиною 6 КАС України закріплено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене, з врахуванням суті спірних правовідносин, суд вважає що даний позов не належить до розгляду за правилами адміністративного судочинства та у відповідності до статті 170 частини 1 пункту 1 КАС України необхідно відмовити у відкритті провадження у справі та роз`яснити позивачу, що за захистом своїх прав йому необхідно звертатися до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись статтями 170, 243, 287 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратору Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Закарпатської області Мангур Роберта Васильовича, Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області та ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження у справі у зв`язку із порушенням правил підсудності, подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання). Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Суддя С.Є. Гаврилко