Справа № 159/1135/20
Суддя: Панасюк С. Л.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 рокум. КовельСправа № 159/1135/20

Провадження № 2-а/159/55/20

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Панасюка С.Л.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора УПП в Запорізькій області Малєва Сергія Вікторовича, Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до інспектора УПП в Запорізькій області Малєва С.В., Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 26.02.2020. В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує, що постановою відповідача від 26.02.2020 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. Як вбачається з вказаної постанови, суть правопорушення полягає в тому, що він, 26 лютого 2020 року, о 17 год. 13 хв., в м. Запоріжжя, по вул. Вороніна, 18, керував автомобілем марки «Рено Преміум», держаний номерний знак НОМЕР_1 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , та перевозив негабаритний вантаж, що мав висоту 4 м. 11 см. без дозвільних документів на право такого проїзду, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП України. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки інспектором поліції неправомірно притягнуто його до адміністративної відповідальності. Просив скасувати постанову відповідача від 26.02.2020 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Відповідач відзив на позов не подав.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

З постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2164256 від 26 лютого 2020 року, слідує, що ОСОБА_1 визнано винним в тому, що він, 26 лютого 2020 року, о 17 год. 13 хв., в м. Запоріжжя, по вул. Вороніна, 18, керував автомобілем марки «Рено Преміум», держаний номерний знак НОМЕР_1 з причепом, державний номерний знак НОМЕР_2 , та перевозив негабаритний вантаж, що мав висоту 4 м. 11 см. без дозвільних документів на право такого проїзду, вчинивши тим самим адміністративне правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП України. Вказаною постановою на позивача накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень.

Відповідно до ст.7 КУпАП, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Стаття 9 КУпАП визначає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 132-1 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил проїзду великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами.

Відповідно до п.22.5 ПДР України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 38 т (на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - до 40 т; для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно п.4 «Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами», затвердженого постановою КМУ від 18.01.2001 року № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі виданого перевізникові Державтоінспекцією за наявності погодження з дорожніми, комунальними, залізничними та іншими підприємствами і організаціями дозволу, в якому визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів, або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів.

Відповідно до ч.3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Відповідно до п.18 Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон, затвердженого Постановою КМУ від 24.10.2002 р. № 1569, підтвердженням факту сплати єдиного збору є відбиток особистої номерної печатки та особистий підпис посадової особи митного органу, яка здійснювала митний контроль, на всіх примірниках єдиного платіжного документа.

Відповідно до копії погодження маршруту від 25.02.2020, ТОВ «Негабарит-Сервіс», водієм у якому працює позивач, було узгоджено з Державним агенством автомобільних України проїзд автомобіля марки «Рено», держаний номерний знак НОМЕР_1 з причепом НОМЕР_2 , під керуванням позивача, в період з 25.02.2020 по 05.03.2020 по маршруту КПП «Ягодин» - Новомосковськ - Мелітополь, в тому числі і по міській смузі Запоріжжя.

Крім того, відповідно до уніфікованої митної квитанції МД-1 серія 20502П№0401807 від 20 лютого 2020, ТОВ «Негабарит-Сервіс» було внесено плату за проїзд автомобіля з перевищенням габаритних обмежень, яким керував позивач. Така квитанція, з відбитком особистої номерної печатки та підписом посадової особи митного органу, відповідно до ст.1 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України» та п.18 Порядку справляння єдиного збору у пунктах пропуску через державний кордон, є підтвердженням сплати за проїзд автомобільних транспортних засобів з перевищенням встановлених розмірів загальної маси осьових навантажень та (або) габаритних параметрів.

На момент винесення оскаржуваної постанови від 26 лютого 2020 року позивач мав при собі документи, які надавали йому право здійснювати рух по визначеному маршруту транспортним засобом з перевищенням габаритних параметрів, і такі документи позивач надавав інспектору на підтвердження правомірності своїх дій.

При цьому, суд виходить з того, що габаритно-ваговий контроль автомобіля, яким керував позивач, повинно бути здійснено у межах пунктів габаритно-вагового контролю.

Відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву, не надано доказів відео фіксації даного правопорушення.

Тобто, відповідачем не доведено, що зупинку транспортного засобу під керуванням позивача було здійснено за присутності стаціонарного чи пересувного пункту габаритно-вагового контролю, а також, що будь-яким чином здійснювалося вимірювання габаритів транспортного засобу. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що вимірювання габаритів транспортного засобу здійснювалося із застосуванням вимірювальної техніки на стаціонарному чи пересувному пункті (платформі), технічними засобами, що мають нормовані метрологічні характеристики і що здійснювалося принаймні будь-яке вимірювання.

За таких обставин вина відповідача не може вважатись доведеною.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи, що будь-яких доказів того, що позивач порушив вимоги ПДР України відповідачем не надано, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях водія ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 9, 19, 25, 77, 194, 211, 241, 242, 245, 246, 250, 286 КАС України, на підставі ст. ст.245, 251, 280 КУпАП, суд,

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАК № 2164256 від 26 лютого 2020 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.132-1 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу в сумі 510 гривень і провадженні у справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий:С. Л. Панасюк