Справа № 420/2320/20
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2320/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344540);

визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344587);

визнати протиправною та скасувати постанову, про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344587);

визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344540).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувані постанови є такими, що прийняті з порушенням норм права, а отже й такими, що підлягають скасуванню, адже в тексті оскаржуваних постанов містяться посилання на «заяви про примусове виконання - Постанова №957210178 виданий 14.09.2018 року та Постанова №57210178 виданий 05.12.2018 року». При цьому, дані документи не містять будь-яких ознак «заяви», а є постановами винесеним при виконанні виконавчого листа №2а-9639/10/1570 виданого 04.09.2014 року Одеським окружним адміністративним судом (ВП №57210178). При вчиненні дій направлених на виконання виконавчого листа №2а-9639/10/1570 виданого 04.09.2014 року Одеським окружним адміністративним судом, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевічем Степаном Вікторовичем встановлено факт виконання Головним управлінням вимог виконавчого листа до відкриття виконавчого провадження та у відповідності до вимог пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження.

Представником відповідача надано до суду відзив (а.с.136-142), в якому представник зазначає, що законом чітко визначено стягнення виконавчого збору одразу з відкриттям виконавчого провадження. Пред`явлення виконавчого документу до виконання та відкриття виконавчого провадження, вже означає примусове виконання. Оскільки, вимоги виконавчого документу не виконано до відкриття виконавчого провадження, тому виконавчий збір підлягає стягненню. Тобто винесення постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком державного виконавця. За таких підстав, державний виконавець приймаючи постанову про стягнення з ГУ Держгеокадастру в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892,00 грн. за виконавчим провадження №57210178 від 14.09.2019 року діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та у межах своїх повноважень, а доводи позивача щодо відсутності підстав для винесення такої постанови є необгрунтованими та спростовуються чинним законодавством та матеріалами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Наказом Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29.09.2016 року, визначено види витрат виконавчого провадження, зокрема, це виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари, конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку. Відповідно позиції відповідача, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження вже є різновидом витрат виконавчого провадження, а тому наведене свідчить про правомірність подальшого стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником позивача до канцелярії суду надано заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевічем Степаном Вікторовичем 14.09.2018 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №57210178 з виконання виконавчого листа по справі №2а-9639/10/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04.09.2014 року, пунктом 3 якої також встановлено: «стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 14892 грн.» (а.с.81-82).

Також, 14.09.2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевічем Степаном Вікторовичем прийнято постанову про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892 грн. (а.с.83-84).

Надалі, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Булахевічем Степаном Вікторовичем 05.12.2018 року прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження №57210178 з виконання виконавчого листа №2а-9639/10/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04.09.2014 року на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.79-80).

Як вбачається з вказаної постанови, виконавче провадження закрито на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

При цьому, у п.3 постанови зазначено: «постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження від 05.12.2018 року виділити в окреме провадження» (а.с.80).

При цьому, суд зазначає, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2019 року по справі №420/721/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Відділу примусового виконання рішень, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління Держгеокадастру в Одеській області про скасування постанови головного державного виконавця від 05.12.2018 р. про закінчення виконавчого провадження №57210178 - задоволено в повному обсязі. Визнано протиправною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про закінчення виконавчого провадження №57210178 від 05.12.2018 року з виконання виконавчого листа по адміністративній справі №2а-9639/10/1570, виданого Одеським окружним адміністративним судом 04.09.2014 року.

В межах розгляду справи №420/721/19 судом встановлено, що постанову Одеського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2012 року (справа №9639/10/1570) виконано не в повному обсязі, а саме не внесено до державного земельного кадастру в електронному вигляді відомості щодо скасування у Поземельній книзі та в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі в електронному вигляді державну реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 701678 від 10 грудня 2008 року на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером №01.08.516.00427 у відповідності до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2019 року по справі №420/721/19 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі Відділу примусового виконання рішень про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження змінити, шляхом доповнення його резолютивної частини наступним абзацом: стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (код за ) 2689 (дві тисячі шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 40 коп. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2019 року залишено без змін.

В свою чергу, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В., 18.10.2019 року прийнято постанову про відновлення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа по справі №2а-9639/10/1570 виданого 04.09.2014 року (а.с.170-171).

Судом встановлено, що Одеським окружним адміністративним судом 27.12.2019 року видано виконавчий лист по справі №2а-9639/10/1570, яким зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області внести до Державного земельного кадастру та до Поземельної книги, що є його документом, відомості про недійсність державного акту серії ЯЖ № 701678 від 10 грудня 2008 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером №01.08.516.00427. та кадастровим номером :05:001:0623; зобов`язано Головне управління Держгеокадастру в Одеській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:001:0623 та місцем розташування: АДРЕСА_1 у Державному земельному кадастрі.

При цьому, 07.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в особі із заявою, в якій просив повернути без виконання виконавчий лист виданий 04.09.2014 року по справі №2а-9639/10/1570 у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , подано на виконання лист по справі №2а-9639/10/1570 виданий 27.12.2019 року про зобов`язання вчинити певні дії.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В., 14.02.2020 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, якою ОСОБА_1 повернуто виконавчий лист по справі №2а-9639/10/1570 виданий 04.09.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.191-192).

Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В., 20.02.2020 року, керуючись ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову №61344540 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №57210178 від 14.09.2018 року, виданої ВПР УДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892 грн. (а.с.196-197).

Головним державним виконавцем Щегловою Є.В., при примусовому виконанні постанови №57210178 від 14.09.2018 року про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області виконавчого збору у розмірі 14892 грн., 20.02.2020 року прийнято постанову №61344540 про стягнення витрат виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з боржника - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області витрати виконавчого провадження в розмірі 165,00 грн (а.с.199-200).

Також, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В., 20.02.2020 року, керуючись ст.ст.3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову №61344587 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №57210178 від 05.12.2018 року, виданої ВПР УДВС ГТУЮ в Одеській області про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області витрат у розмірі 177 грн. (а.с.203-204).

В подальшому, головним державним виконавцем Щегловою Є.В., при примусовому виконанні постанови №57210178 від 05.12.2018 року про стягнення з Головного управління Держгеокадастру в Одеській області витрат у розмірі 177 грн., 20.02.2020 року прийнято постанову №61344587 про стягнення витрат виконавчого провадження, якою постановлено стягнути з боржника - Головного управління Держгеокадастру в Одеській області витрати виконавчого провадження в розмірі 69,00 грн. (а.с.69-70).

Позивач вважає, що оскаржувані постанови є такими, що прийняті з порушенням норм права, та підлягають скасуванню, а тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Положеннями ч.ч.1-2, 4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, зазначена стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Положеннями ч.ч.1-2, 4 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною 5 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Отже, зазначена стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.ч ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного закону - не можуть застосовуватися.

При цьому, норми ст.27 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» містять вичерпний перелік підстав та умови за якими виконавчий збір не стягується, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, за умови, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Є.В., 14.02.2020 року прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, якою ОСОБА_1 повернуто виконавчий лист по справі №2а-9639/10/1570 виданий 04.09.2014 року на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.191-192).

Пунктом 2 вказаної постанови зазначено: «постанову про стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження виділити окремі провадження» (а.с.192).

Таким чином, настають наслідники які передбаченні ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, суд робить висновок, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору з боржника.

Наведена позиція суду також узгоджується із практикою Верховного суду, яка викладена у постанові від 30.05.2018 року по справі №808/3791/16.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344540) прийнята у відповідності з вимогами законодавства, а тому не підлягає скасуванню.

Щодо оскарження позивачем постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2830/5 "Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року №1300/29430 (далі - Наказ №2830/5), зокрема, до частин першої, другої та дев`ятої розділу І до видів витрат виконавчого провадження відносяться: виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; послуги за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону №1404-VIII плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Відповідно до ч.1, 2 розділу ІІ Наказу №2830/5 розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта".

Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 24.03.2017 року №954/5 "Про встановлення розміру плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження" з 5 січня 2017 року плата за користування системою становить 69 грн за кожне відкрите виконавче провадження.

Закон України «Про виконавче провадження» не покладає на державного або приватного виконавця обов`язок документально фіксувати здійснення всіх витрат виконавчого провадження та надсилати докази їх здійснення сторонам виконавчого провадження.

Наведена позиція суду узгоджується із практикою Верховного суду, яка викладена у постанові по справі №750/6794/17 від 29.03.2019 року.

Отже, витрати виконавчого провадження заявлені відповідачем правомірно, а прийнятті постанова про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344587), постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344587) та постанова про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344540) є правомірними.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги за даним позовом щодо визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344587), постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344587) та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 20.02.2020 року (ВП №61344540) не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне територіальне управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (РНОКПП 39765871, 65107, м.Одеса, вул.Канатна, 83);

Відповідач: Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), (, 65007, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 34);

Третя особа: Головне територіальне управління юстиції в Одеській області (, 65028, вул. Богдана Хмельницького, 34).

Суддя П.П.Марин

.