Справа № 289/649/20
Суддя: Сіренко Н. С.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/289/3/20
Справа №289/649/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2020 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Сіренко Н.С.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадженняадміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до УПП в Житомирській області ДПП НП України сержанта поліції Верещаки Віктора Леонідовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення від 03.04.2020 серії ДП18 № 518578 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03.04.2020 він рухався на власному транспортному засобі «MERSEDES» р.н. НОМЕР_1 по своїх справах в м. Житомир по вул. Покровській, де був зупинений працівниками Управління поліції у Житомирській області та працівником поліції Верещаком В. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Позивач зазначає, що він не керував транспортним засобом без документів, працівники поліції побачили його автомобіль марки «MERSEDES»і вирішили просто «заробити» на позивачеві. Притягнуто позивача до адміністративної відповідальності без необхідних доказів, при цьому протокол про адміністративне правопорушення у відповідності до вимог ст. 256 КУпАП відповідач не склав, в матеріалах справи відсутні документи, за якими інспектору поліції надається право притягувати осіб до адміністративної відповідальності, показання спеціальних технічних приладів, очевидців вчиненого правопорушення і т.д.

Позивач вказує, що на його вимоги, що він потребує правової допомоги, працівник поліції ніяк не відреагував, а тому позивач відмовився від підпису.

Ухвалою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 29.04.2020 справу прийнято до провадження та призначено судове засідання на 08.05.2020, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Копії ухвали від 29.04.2020 було направлено сторонам в цей же день, а відповідачеві крім того направлено копію адміністративного позову з додатками на 10 арк. (в тому числі направлено на електронну пошту відповідача (а.с.17), яку останній отримав 02.05.2020, що підтверджується роздруківкою трекінгу про вручення поштового відправлення із сайту АТ "Укрпошта" (а.с.19).

06.05.2020 відповідач поліцейськийроти №4 БУПП в Житомирській області сержант поліції В.Верещак електронною поштою направив до суду заяву про перенесення розгляду справи та встановлення нового строку на подання відзиву (а.с.21,22), в зв'язку з чим розгляд справи було перенесено.

14.05.2020 до суду надійшов відзив на позовну про скасування постанови, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за безпідставністю, оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, інспектор діяв в межах своїх повноважень, після зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, поліцейський виявив у водія ознаки наркотичного сп`яніння, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позивач у відповідь на законну вимогу поліцейського пред`явити документи, зазначені в п. 2.1. ПДР, повідомив, що він втратив посвідчення водія, викладені обставини підтверджуються відео файлом № на 01 хв. 55 сек. Відповідач вказує, що пояснення позивача вказують на намагання уникнути несприятливих наслідків у зв`язку із його притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказує на неправомірність дій відповідача (а.с.31-34,35,36,38).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Оцінивши обставини, повідомлені позивачем у позовній заяві, дослідивши надані відповідачем відеозаписи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказував на протиправність дій інспектора та прийнятої ним постанови, посилаючись на те, що він не керував транспортним засобом без документів, а працівники поліції вирішили просто «заробити» на ньому, при цьому не надав суду жодних доказів для підтвердження заявленої обставини.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до змісту наведеної норми, доказом в справі про адміністративне правопорушення є, серед іншого, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем наданий відеозапис (на диску), з якого вбачається, що водій ОСОБА_1 на вимогу інспектора не пред`явив для перевірки посвідчення водія, зазначивши, що він його втратив.

Суд наголошує, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Аналогічна позиція щодо застосування норм права викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 у справі № 524/126/17.

Отже, встановивши, що водій ОСОБА_1 керує транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія, інспектор правомірно прийняв постанову про порушення позивачем приписів Правил дорожнього руху, притягнувши до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

Суд також звертає увагу на те, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП.

На підставі наведеного, судом встановлено склад та подію адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, вчиненого ОСОБА_1 , натомість не встановлено підстав, передбачених ст. 247 КУпАП, для закриття справи.

Щодо процедури розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , а саме посилання позивача на те, що факт вчинення правопорушення інспектором поліції не було зафіксовано в протоколі, та залишення без реагування поліцейським вимоги ОСОБА_1 на необхідність правової допомоги, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

У статті 222 КУпАП чітко встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, розглядаючи справу та приймаючи постанову від 03.04.2020 серії ДП18 № 518578 на місці вчинення правопорушення без складання протоколу, поліцейський діяв відповідно до чинних положень КУпАП та відповідної Інструкції.

Досліджений судом відеозапис свідчить про те, що позивач, не заявляв будь-яких клопотань, в тому числі, що він бажає скористатися послугами захисника, отже, доводи позивача про ігнорування поліцейським його вимог про необхідність правової допомоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Суд погоджується із зазначеними відповідачем у відзиві на позовну заяву твердженнями про те, що особа, яка вчинила проступок, має нести відповідальність за вчинене правопорушення, враховуючи принцип невідворотності, який передбачає неминучість настання адміністративної відповідальності для особи, яка його вчинила, а безкарність правопорушника заохочує на вчинення нових проступків і подає негативний приклад іншим нестійким особам.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні, яке ним було ухвалено 29.06.2007 у складі Великої палати у справі "Огаллоран та Франціс проти Сполученого Королівства", постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди, і ті хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки.

Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи викладене, суд стягує з позивача судовий збір на користь держави - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 72-77, 242-246, 257, 268-272, 286 КАС України,

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до УПП в Житомирській області ДПП НП України сержанта поліції Верещаки Віктора Леонідовича (10034, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Покровська, 96) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 420,40 грн. судового збору на користь держави.

3.На підставі ч. 2 ст. 271 КАС України копії рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 286 КАС України, апеляційну скаргу на судове рішення може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду з урахуванням приписів підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н. С. Сіренко