Справа № 420/879/20
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/879/20
УХВАЛА
09 червня 2020 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Аракелян М.М., розглянувши матеріали адміністративної позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
05 лютого 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивачка просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 05.03.2018 року по 23.06.2018 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.03.2018 року по 23.06.2018 року.
Ухвалою суду від 10.02.2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі №420/879/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року скасовано та справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направлено до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
15 квітня 2020 року адміністративна справа №420/879/20 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду після закінчення апеляційного провадження.
Згідно Розпорядження №83 від 02.06.2020 року призначено повторний автоматичний розподіл справи №420/879/20, за результатами якого визначено головуючого суддю Аракелян М.М.
Згідно ч.13-14 ст. 31 КАС України справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим самим суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, які унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, визначених цим Кодексом.
У разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.
У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
З огляду на те, що адміністративним судом питання про можливість відкриття провадження у справі ще не вирішувалось, розгляд даної справи суд продовжує зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 160, 161,172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , суд дійшов наступних висновків.
відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Зазначеною статтею визначаються строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням.
Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Водночас, у силу приписів ч. 3 ст. 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За частиною другою статті 233 КЗпП, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
При цьому, згідно з частиною першою статті 117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У частині другій статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону).
Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати.
Аналогічний висновок щодо застосування зазначених суддею норм права викладено у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 року у справі №420/5793/18 та від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, які, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України, є обов`язковими для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Так, у постанові від 09.08.2019 року у справі №420/5793/18 Верховний Суд зазначив, що: «…30. Колегія суддів зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
31. Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником…
…36. У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
37. Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення статті 233 КЗпП України, а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
38. При таких обставинах, посилання на рішення Конституційного суду від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, № 9-рп/2013 є помилковим, оскільки висновки зазначених рішень полягають у тому, що саме на заробітну плату не розповсюджуються строки звернення до суду, проте, у цій справі йдеться про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, яка не входить до структури заробітної плати…».
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення грошових коштів за час затримки виплати всіх належних працівникові сум становить три місяці з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у відповідності до ч.1 ст.233 КЗпП.
Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17.
Крім цього аналогічні висновки щодо застосування норм права (ст.117 КзПП України, ст.ст.122, 123 КАС України) викладені у постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 11.02.2020р. у справі №420/2934/19.
Як зазначає позивач, на день виключення позивача зі списків особового складу військової часини НОМЕР_2 (05.03.2018 року), з позивачем не проведено повного розрахунку, зокрема, в частині виплати позивачу матеріальної допомоги, одноразової грошової допомоги у разі інвалідності та грошової компенсації за не отримане речове майно.
Позивач зазначає, що остаточний розрахунок з нею проведений лише 23.06.2018 року, однак, до суду з даною позовною заявою позивач звернулась лише 05.02.2020 року.
Тому, з урахуванням наведеного вище, позивач пропустила строк звернення до суду, встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України, оскільки дізналася про порушення свого права, що тривало з 05.03.2018р., саме 23.06.2018р.
При цьому, суд вважає помилковим посилання позивача на ч.2 ст.233 КЗпП щодо звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати без обмеження будь-яким строком, оскільки, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
Суд вважає помилковим посилання позивача на постанову Верховного Суду від 19.06.2018 року у справі №646/6250/17, оскільки справа №646/6250/17 стосувалась строку звернення з позовними вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час.
Твердження позивача про те, що тільки після ухвалення постанови П`ятим апеляційним адміністративним судом від 15.01.2020 року у справі №420/5426/19 стало можливим звернення позивача з даною позовною заявою суд вважає безпідставним, адже у справі №420/5426/19 предметом спору було стягнення середнього заробітку за час затримки виплати індексації, натомість, предметом даної позовної заяви є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не здійснення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку з виплати таких видів грошового забезпечення, як грошова допомога при звільненні та грошова компенсація замість речового майна, про що також зазначено у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.04.2020 року.
Крім того, як вбачається з матеріалів позовної заяви, виплату індексації грошового забезпечення позивача здійснено військовою частиною 26.07.2019 року, тобто після здійснених виплат таких видів грошового забезпечення, як грошова допомога при звільненні та грошова компенсація замість речового майна. В свою чергу, позивач у позовній заяві жодним чином не обґрунтовує неможливість подання до 05.02.2020 року позову з вимогами про визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати таких видів грошового забезпечення, як грошова допомога при звільненні та грошова компенсація замість речового майна, адже, як зазначає сама позивач, виплату грошової допомоги та грошової компенсації замість речового майна вона отримала 23.06.2018 року.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Позивачка вважає, що строк звернення нею не пропущено та не подала клопотання про його поновлення судом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 8) на території України установлено карантин з 12 березня 2020 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. №392 строк дії карантину установлено до 22.06.2020р.
Згідно п.3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
За таких обставин позовна заява має бути залишена без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із зазначенням причин поважності його пропуску протягом 10 днів з дня отримання ухвали.
Керуючись ст. ст. 160, 161, 169, 171, 241-243, 248, 256, п.3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.
Встановити строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що строки, які встановлені судом, не можуть бути меншими, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Копію ухвали невідкладно направити позивачеві.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.М. Аракелян