Справа № 420/3752/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3752/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Салюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

4 травня 2020 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, в якому позивач просить визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13.04.2020, винесене старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брегуце О.М.; зобов`язати відповідача відкрити виконавче провадження за виконавчим листом ООАС від 19.03.2020 по справі № 420/6709/19 та вчинити необхідні виконавчі дії щодо виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 по справі № 420/6709/19 задоволено адміністративний позов Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області про вжиття заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 : у вигляді повного зупинення експлуатації бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 луч» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 сільська рада, комплекс будівель та споруд № НОМЕР_1 ; у порядок: шляхом відключення вищевказаної бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 луч» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від джерел електропостачання (або інших електромереж, електроприладів, пристроїв, обладнання, установок), обмеження до них доступу, за винятком проведення робіт з усунення недоліків наданих в акті перевірки №391 від 22.08.2019, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які впливають на ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та можуть спричинити загрозу життю та здоров`ю людей, зазначених в акті перевірки №391 від 22.08.2019 за номерами: 1- 5,8-21. Зазначене судове рішення набрало законної сили та позивачем отримано виконавчий лист, який було пред`явлено для примусового виконання до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 13.04.2020 старшим державним виконавцем Брегуце О.М. розглянуто заяву щодо примусового виконання рішення суду та винесено повідомлення про повернення виконавчого документу № 420/6709/19 стягувачу без прийняття до виконання. Підставою для цього слугувало те, що виконавчий документ не містить заходів примусового виконання виконавчих документів, встановлених ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», які вчиняють державні виконавці; державні виконавця не виконують заходи реагування у сфері державного нагляду шляхом опечатування всіх дверей будівель, приміщень, території, відключення від джерел електропостачання, так як такі повноваження у державного виконавця відсутні. Позивач вважає повідомлення державного виконавця неправомірним, оскільки виконавчий документ містить усі необхідні реквізити, а зобов`язальна частина судового рішення немайнового характеру містить чітке формулювання, яке підлягає виконанню.

Ухвалою судді від 27.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи на 04.06.2019 о 12:00 год.

04.06.2019 до суду від Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, зважаючи на правомірність повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання з наведених у ньому законних підстав. Відповідач вважає, що ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає норми, яка б регламентувала виконавчу дію, зазначену в резолютивній частині виконавчого документу, а саме «застосувати заходи реагування».

До суду з`явився представник Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року по справі № 420/6709/19 адміністративний позов Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України в Одеській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування заходів реагування задоволено, а саме застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; у спосіб: у вигляді повного зупинення експлуатації бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 луч» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 сільська рада, комплекс будівель та споруд № НОМЕР_1 ; у порядок: шляхом відключення вищевказаної бази відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 луч» фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від джерел електропостачання (або інших електромереж, електроприладів, пристроїв, обладнання, установок), обмеження до них доступу, за винятком проведення робіт з усунення недоліків наданих в акті перевірки №391 від 22.08.2019, до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, які впливають на ризик виникнення надзвичайної ситуації, аварії чи пожежі та можуть спричинити загрозу життю та здоров`ю людей, зазначених в акті перевірки № 391 від 22.08.2019 за номерами: 1-5, 8-21.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 11 березня 2020 р. та 19 березня 2020 р. Одеським окружним адміністративним судом виданий виконавчий лист, який разом із заявою про примусове виконання судового рішення заступником начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області подано 06.04.2020 до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За результатами розгляду заяви стягувача старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Брегуце О.М. 13.04.2020 повернуто виконавчий документ стягувачу без виконання на підставі п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає зазначене повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання обґрунтованим та не підлягаючим скасуванню у зв`язку з наступним.

В якості підстави для повернення виконавчого листа № 420/6709/19, виданого 19.03.2019 Одеським окружним адміністративним судом, у повідомленні про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання зазначено те, що у вказаному виконавчому документів не містяться заходи, встановлені ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження», що вчиняють державні виконавці відповідно до чинного законодавства. В якості правового обґрунтування в оскаржуваному повідомленні зазначено п.7 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII у виконавчому документі зазначаються резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Відповідно до статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (частина шоста статті 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Згідно з статтею 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить:

1) здійснення державного нагляду (контролю) у сфері техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства органами та суб`єктами господарювання, аварійно-рятувальними службами, зазначеними у статті 65 цього Кодексу; <…>

12) звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей; <…>.

Відповідно до частин першої, другої статті 68 Закону України Кодексу цивільного захисту України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.

У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

За частиною другою статті 70 Кодексу цивільного захисту населення України повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.

Таким чином, застосування таких заходів реагування як повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів можливе тільки на підставі судового рішення адміністративного суду.

Звернення суб`єкта владних повноважень до адміністративного суду можливе у випадках визначених законом. Наведені положення статті 70 Кодексу цивільного захисту України є одним з тих випадків, коли орган контролю може (якщо для цього є підстави) застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування тільки шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

З огляду на завдання адміністративного судочинства такий механізм реалізації владних повноважень покладає на адміністративний суд обов`язок, окрім іншого, запобігти неправомірному обмеженню прав та інтересів конкретних суб`єктів господарювання суб`єктами владних повноважень; з іншого боку суд повинен зважати на підстави, які змушують контролюючий орган звертатися з позовом про застосування таких заходів реагування, як-от зупинення роботи підприємств чи їхніх окремих об`єктів. З урахуванням наведених контролюючим органом обставин у зіставленні з наслідками застосування заходів реагування адміністративний суд і повинен ухвалити рішення по суті і в межах позовних вимог.

Виконання судового рішення про застосування заходів реагування покладається на орган, який звернувся з позовом, у цьому випадку - на Управління ДСНС. У правовідносинах, які виникають у зв`язку з реалізацією цим органом своїх владних повноважень немає підстав залучати до виконання судового рішення (щодо застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю) органи державної виконавчої служби і покладати на них виконати це судове рішення у порядку примусового виконання відповідно до Закону № 1404-VIII.

Та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема контролюючого органу, який на виконання закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

Між тим, у цих правовідносинах Управління ДСНС діє не як орган, на який покладено виконання судового рішення (за Законом № 1404-VIII), а як суб`єкт владних повноважень, який застосовує/реалізовує санкції за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 червня 2019 року по справі №809/421/17, провадження № К/9901/23622/18, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При цьому не заслуговують на увагу посилання представника позивача на те, що вищезазначена постанова Верховного Суду не підлягає врахуванню при вирішенні даного спору з огляду на її «непреюдиційність», оскільки у позовній заяві на підставі якої було ухвалено рішення суду, одним з пунктів «прохальної» частини стосувався покладення обов`язку забезпечення виконання рішення суду на позивача.

В даному випадку, рішенням ООАС від 06.02.2020 № 420/6709/19 застосовано заходи реагування у сфері державного нагляду (контролю) до ФОП ОСОБА_1 у вигляді повного зупинення експлуатації бази відпочинку шляхом відключення від джерел електропостачання (або інших електромереж, електроприладів, пристроїв, обладнання, установок), обмеження до них доступу, за винятком проведення робіт з усунення недоліків.

Так, у даній справі спір фактично виник у зв`язку з тим, що державний виконавець відмовив у примусовому виконанні виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, яким задоволено позов Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду.

Правова позиція Верховного Суду в означеній категорії справ залишається сталою та не зазнавала змін, зокрема правовий висновок про те, що у цих спірних правовідносинах позивач діє не як орган, на який покладено виконання судового рішення (за Законом № 1404-VIII), а як суб`єкт владних повноважень, який застосовує/реалізовує санкції за порушення вимог законодавства з відповідних питань, - є чинним та є обов`язковим до врахування при вирішенні таких спорів.

Також суд враховує, жодних застережень при вирішенні аналогічного спору, в залежності від покладення чи не покладення судовим рішенням обов`язків забезпечення його виконання на суб`єкта владних повноважень, правовий висновок Верховного Суду не містить.

При цьому, в прохальній частині позову по справі № 815/2902/18, з виконання рішення по якій виник спір по справі № 420/4099/19, вимоги не стосувалися покладення обов`язку забезпечення виконання рішення суду на позивача та були сформульовані у вимозі повного зупинення господарської діяльності підприємства. У зв`язку із чим посилання позивача на постанову 5ААС № 420/3076/19 на увагу не заслуговують.

У цій справі спір виник у зв`язку з тим, що державний виконавець відмовив у примусовому виконанні виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, яким задоволено позов Управління ДСНС щодо застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю). З огляду на наведені мотиви суд погоджується з доводами відповідача про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки та обставина, що заходи реагування (у визначених законом випадках) застосовуються на підставі судового рішення, не змінює суб`єктного складу і правового статусу учасників цих правовідносин, зокрема, контролюючого органу, який на виконання Закону звернувся з позовом і на підставі судового рішення й повинен застосувати до підконтрольного суб`єкта заходи реагування для досягнення мети, яка зумовила їх застосування.

Отже суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному адміністративному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області (65091, м. Одеса, вул. Прохорівська, 6; ) до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська, 30; ) про визнання протиправним та скасування повідомлення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.272 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В. Завальнюк

.