Справа № 540/932/20
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/932/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась в суд з адміністративним позовом до ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 06.12.2019 року №11283/0/14-19 СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» та зобов`язати повторно розглянути питання про надання дозволу на розроблення технічної документації.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що відповідно до державного акту має у користуванні земельну ділянку площею 1,00 га з 1994 року. З метою набуття її у власність звернулася до відповідача з заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства. Посилаючись на абзац 3 розпорядження КМУ від 31 січня 2018 року № 60-р, відповідач відмовив у наданні дозволу, оскільки вважає, що передача земельних ділянок сільськогосподарською призначення державної власності у приватну власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Таку відмову позивачка вважає протиправною, посилаючись на ст.ст. 116, 118, 121, 186 ч. 14 ЗК України, ст. 25, 55 ЗУ "Про землеустрій" просить задовольнити позовні вимоги повністю.

Від ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області до суду надійшов відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнали, не оспорюючи обставин викладених в позовній заяві щодо прав на земельну ділянку позивачки зазначили, що підставою для відмови стало те, що у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 р. № 60-р, прийняттю рішення про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), має передувати погодження відповідної об`єднаної територіальної громади за місцем розташування земельної ділянки. Таке погодження у ОСОБА_1 було відсутнє, що свідчить про правомірність прийнятого рішення.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_1 рішенням Червонодолинської сільської Ради народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області від 31 березня 1994 року надано у постійне користування земельну ділянку, розташовану в межах території Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, площею 1.00 га, для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №569 від 16 серпня 1994 року.

З метою набуття вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду вказаної заяви, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області прийнято наказ від 06.12.2019 року №11283/0/14-19 СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» з посиланням на те, що Червонодолинська сільська рада, в межах території якої розташована запроектована земельна ділянка, входить до Широківської об`єднаної територіальної громади. Відповідно до абзацу 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р, передача земельних ділянок сільськогосподарською призначення державної власності у приватну власність здійснюється за погодженням з об`єднаними територіальними громадами (шляхом прийняття відповідною радою рішення згідно із ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Дослідивши позиції сторін, проаналізувавши надані ними докази та обґрунтування, приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Так, єдиною підставою відмови позивачці у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою стало посилання відповідача на абзац 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року № 60-р (далі Розпорядження). Фактично відповідач вимагає від позивачки погодити питання виготовлення технічної документації з органами місцевої влади.

Суд відхиляє таку позицію відповідача та вважає відмову у надалі дозволу з цих підстав протиправною виходячи з наступного.

Держгеокадастр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

У свою чергу, ст. 117 Конституції України, якій кореспондує ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Кабінетом Міністрів України з метою реалізації своїх повноважень у перехідний період щодо розпорядження землями державної власності було видане Розпорядження від 31 січня 2018 року № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", яке визначає компетенцію Держгеокадастру з питання, що пов`язане з передачею земель сільськогосподарського призначення з державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад.

Дослідивши зміст Розпорядження, суд приходить до висновку, що останнє не створює жодних обов`язків для позивача, як особи, зацікавленої у набутті права власності/права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності та не визначає безпосередньо для нього процедуру, що стосується питання реалізації права останнього на отримання земельної ділянки у власність в порядку визначеному ст. ст. 116, 118 Земельного кодексу України.

Суд зазначає, що за змістом Розпорядження обов`язок щодо отримання погодження від об`єднаної територіальної громади питання щодо передачі земель сільськогосподарського призначення державної власності у власність/користування громадян на останніх не покладено, а відповідно, наведена в наказі від 06.12.2019 року №11283/0/14-19 СГ підстава не може бути законною підставою для відмови у задоволенні заяви позивачки про надання дозволу виготовлення технічної документації.

Суд повністю погоджується з посиланнями позивачки на норми ЗК України та ЗУ «Про землеустрій» №858-ІУ від 22 травня 2003 року якими передбачено право та процедуру отримання земельної ділянки у власність.

Так, відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону . Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини 1 ст. 118 ЗК Кодексу громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідною органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Приписами п.б ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2.0 гектара.

Статтею 25 Закону України «Про землеустрій» №858-ІУ від 22 травня 2003 року визначено види документації із землеустрою, до яких, крім проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, належать, зокрема, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Відповідно до положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Державний земельний кадастр" земельні ділянки право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки внесені до Державного реєстру земель їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Пунктом 2 Постанови КМУ від 02.04.2002 року №449 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинним і підлягають заміні у разі добровільною звернення громадян або юридичних осіб (постанова Верховного суду України від 26.09.2011 року № 6-14цс 11).

Обов`язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься в п. 6 Перехідних положень Земельного кодексу України визнаний неконституційним на підставі рішення Конституційного суду України від 22.09.2005 року.

Крім того Законом України "Про Державний земельний кадастр" (чинний та в редакції з 01.01.2013 року) встановлено, що документ, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності ним Законом, є чинним.

Таким чином, оскільки позивачка з 1994 року є землекористувачем, якому у встановленому порядку надана в постійне користування певна земельна ділянка, яка в силу пункту 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Державний земельний кадастр" вважається сформованою, а державний акт на право постійного користування землею є чинним, то передача такої земельної ділянки у власність повинна здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч.8 ст.55 Закону України «Про землеустрій» у разі якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельних ділянок державної чи комунальної власності у власність чи користування, така технічна документація розробляється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим. Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України (у випадках, передбачених законом).

Враховуючи викладене, відмова Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою є протиправною.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 242- 246, 250, 255 КАС України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 06.12.2019 року №11283/0/14-19 СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1.0 га, яка розташована па території Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області повторно розглянути питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на місцевос ті площею 1,00 га. яка розташована на території Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (, м. Миколаїв, проспект Миру, 34) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн. 80коп).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.Ф. Попов

кат.