Справа № 640/12220/20
Суддя: Вовк П.В.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

05 червня 2020 року м. Київ № 640/12220/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Вовка П.В., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю «НД-УКРАЇНА» про забезпечення позову до подання позовної заяви, зацікавлені особи: Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів, товариство з обмеженою відповідальністю «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА», -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю «НД-УКРАЇНА» (далі також - ТОВ «НД-УКРАЇНА», заявник) про забезпечення позову до подання позовної заяви, зацікавлені особи: Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних злочинів (далі також - Національне агентство, АРМА), товариство з обмеженою відповідальністю «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА» (далі також - ТОВ «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА»), в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії рішення Національного агентства про визнання ТОВ «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА» переможцем конкурсного відбору управителя 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративних прав ТОВ «УКРБІЗНЕС ЛТД» (), оголошеного Національним агентством 15 травня 2020 року;

- заборонити Національному агентству вчиняти будь-які дії на виконання оскаржуваного рішення про визнання ТОВ «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА» переможцем конкурсного відбору управителя 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративних прав ТОВ «УКРБІЗНЕС ЛТД» ();

- заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, акредитованим суб`єктам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно: державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та інших речових прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі в управління, володіння та користування третім особам, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, скасування державної реєстрації обтяжень на нерухоме майно стосовно 126 об`єктів нерухомості на території України, переданих в управління Національному агентству згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва №757/28806/18-к від 07 квітня 2020 року та щодо яких, 15 квітня 2020 року Національним агентством було оголошено конкурсний відбір управителя;

- заборонити будь - яким особам, які виконують повноваження суб`єктів державної реєстрації згідно із Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», в тому числі будь-яким державним реєстраторам та приватним нотаріусам, а також іншим акредитованим суб`єктам, вчиняти реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо зміни керівництва та складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБІЗНЕС ЛТД» (, місцезнаходження: 01042, місто Київ, вулиця Філатова, будинок 10, офіс 2/12), а також вчиняти дії з проведення державної реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРБІЗНЕС ЛТД» (, місцезнаходження: 01042, місто Київ, вулиця Філатова, будинок 10, офіс 2/12).

Відповідно до приписів ч. 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

На підставі наведених вимог КАС України, розгляд поданої заяви про забезпечення позову здійснюється без повідомлення учасників справи.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для забезпечення адміністративного позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 статті 151 КАС України).

При цьому, з аналізу наведених норм права суд зазначає, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є достатнє обґрунтування того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Правові та організаційні засади функціонування Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів визначає Закон України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» (далі також - Закон).

Так, згідно з п. 1 та п. 4 ч. 1 статті 1 Закону, активи - кошти, майно, майнові та інші права, на які може бути накладено або накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковані за рішенням суду у кримінальному провадженні чи стягнені за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Управління активами - діяльність із володіння, користування та/або розпорядження активами, тобто забезпечення збереження активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та їх економічної вартості або реалізація таких активів чи передача їх в управління відповідно до цього Закону, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Положеннями ч.ч. 1-3 статті 21 Закону визначено, що управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Активи, зазначені у частині першій цієї статті, прийняті Національним агентством в управління, підлягають оцінці, яка здійснюється визначеними за результатами конкурсу суб`єктами оціночної діяльності, та передачі в управління визначеним за результатами конкурсу юридичним особам або фізичним особам - підприємцям у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі.

Управління активами здійснюється на підставі договору, укладеного відповідно до глави 70 Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Управління активами, зазначеними у частині першій цієї статті, здійснюється на умовах ефективності, а також збереження та збільшення їх вартості. Управитель має право на плату (винагороду), а також на відшкодування необхідних витрат, зроблених ним у зв`язку з управлінням активами, що відраховуються безпосередньо з доходів від використання прийнятих в управління активів. Управитель не має права відчужувати активи, прийняті ним в управління.

Дія договору про управління активами припиняється у разі скасування арешту прийнятих в управління активів або їх конфіскації, спеціальної конфіскації, іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави.

Ці та інші умови управління активами зазначаються в договорі між Національним агентством та управителем.

Так, в обґрунтування своєї заяви ТОВ «НД-УКРАЇНА» вказав, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва №757/28806/18-к від 07 квітня 2020 року було накладено арешт на об`єкти нерухомого майна (надалі - Активи), що на праві власності належать ТОВ «ЛЕГАЛПЛЕЙС», ТОВ «УКРБІЗНЕС ЛТД», ТОВ «Компанія з управління активами «Будівельні проекти», ТОВ «Автотрансінвест», ТОВ «Опус Плюс», ПП фірма «Сандра-Інтернешнел», Корпорації «Співдружність КОМП», ТОВ «Буковинський Квартал», ПП «Сервіс-Транс», ТОВ «АІС Столиця Трейд», ІП «Черномор», ТОВ «АИС ТРАНС АВТО», ТОВ «Хайпекс», ПІІ «Автомобільне товариство Автоінвестстрой-Дніпропетровськ», ПІІ «Автомобільне товариство Автоінвестстрой-Полтава», ТОВ «ІНВЕСТ-ТРАНС АВТО», ТОВ «АС-ТРАНС ОДЕСА», ТОВ «Капітель-1», з подальшої передачею вказаного майна в управління Національному агентству, заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування.

Разом з тим, вказаною ухвалою суду було накладено арешт на корпоративні права ТОВ «ЛЕГАЛПЛЕЙС», ТОВ «УКРБІЗНЕС ЛТД», ТОВ «Кредо Солюшнс», заборонивши їх відчуження, розпорядження та користування.

15 травня 2020 року Національним агентством на своєму офіційному веб-сайті було розміщено оголошення «Пошук управителя: 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративні права», в якому були зазначені підстави передачі активу АРМА, вимоги до учасників, перелік документів, що мають бути подані учасниками, а також зазначено строки подання документів, необхідних для участі у конкурсі.

Розглянувши заяви претендентів на участь у конкурсному відборі та додані до них документи, а також програми управління активами, Тендерним комітетом Національного агентства було прийнято рішення відповідно до якого переможцем конкурсу управителя 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративними правами було визнано ТОВ «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА».

При цьому, на Національне агентство покладено обов`язок вживати належних заходів пов`язаних з ефективним управлінням активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі й шляхом проведення у порядку, встановленому законодавством про державні (публічні) закупівлі відкритого конкурсного відбору кваліфікованого управителя такими активами.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про публічні закупівлі», закупівлі здійснюються за такими принципами: 1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.

Таким чином, приймаючи до уваги, що оголошення конкурсного відбору є одним з етапів проведення конкурсу за результатами проведення якого обирається управитель того чи іншого арештованого активу, заявник вважає, що оголошення про проведення конкурсу управителя, характеристики активу та вимоги до учасників, з метою забезпечення проведення прозорого та законного відбору, мають бути чітко сформовані та викладені Національним агентством на своєму офіційному веб-сайті.

Водночас, як вбачається зі змісту оголошення конкурсу управителя « 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративні права», оголошеного 15 травня 2020 року, Національним агентством в характеристиках активів було формально зазначено про передачу в управління 126 об`єктів нерухомого майна (комерційної нерухомості), що розташовані на території Київської, Львівської, Полтавської, Одеської, Дніпропетровської, Житомирської, Харківської, Рівненської, Херсонської, Черкаської, Чернігівської областей та м. Києва без конкретизації які саме об`єкти із 206 об`єктів, що сукупно були передані в управління АРМА відповідно до ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 07 квітня 2020 року у справі №757/28806/18-к, будуть передаватися в управління управителю обраному за результатами такого конкурсу (земельні ділянки, автосалони, будівлі магазинів непродовольчих товарів, об`єкти незавершеного будівництва, закриті склади з адміністративно-побутовими приміщеннями, мийки тощо), кому конкретно належить таке майно та де воно розташоване, що на переконання заявника, унеможливлює визначення чітких характеристик та властивостей активів та як наслідок обрання кваліфікованого та фахового управителя.

Разом з тим, ТОВ «НД-УКРАЇНА» вказує, що жодних експертів, спеціалістів або інших органів державної влади з метою проведення аналізу активів та визначення кваліфікаційних вимог до потенційного управителя 126 об`єктів нерухомого майна та корпоративних прав, Національне агентство всупереч своїх же Методичних рекомендацій «Настанови з управління арештованим майном», затверджені Наказом Національного агентства від 29 листопада 2018 року, які використаються останнім у своїй діяльності з метою формування єдиного розуміння та практики з управління арештованими активами, не залучало, жодної аналітичної роботи з фаховими спеціалістами не проводило.

На переконання заявника, Національним агентством було оголошено конкурс управителя 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративними правами без зазначення в оголошенні про його проведення усіх істотних умов, що мають значення для прозорості та законності такого конкурсу, зокрема, не визначено ні конкретного переліку об`єктів нерухомості, що передається в управління, ні чітких характеристик та властивостей активів, ні кваліфікаційних критеріїв, яким повинні відповідати потенційні управителі, що на переконання ТОВ «НД-УКРАЇНА» свідчить про формальне оголошення АРМА вказаного конкурсу спрямоване виключно на обрання наперед визначеного суб`єкта господарювання, що є грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Наведене в сукупності свідчить про очевидність ознак протиправності рішення Національного агентства щодо обрання ТОВ «ЖК ВОЗДВИЖЕНКА» управителем 126 об`єктів нерухомості на території України та корпоративних прав ТОВ «УКРБІЗНЕС ЛТД», оскільки конкурс за результатами якого таке товариство було обрано управителем, був проведений АРМА з грубими порушеннями вимог чинного законодавства.

На думку суду, відповідні доводи ТОВ «НД-УКРАЇНА» є за своєю суттю підставами позову, надання оцінки яким повинен здійснювати суд під час розгляду справи по суті.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі №800/521/17 дійшла до подібного висновку, зазначаючи, що забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови до набрання законної сили судовим рішенням у справі фактично було б ухваленням рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

ТОВ «НД-УКРАЇНА», крім іншого, обґрунтовує свою заяву тим, що метою участі у вказаному конкурсі було збереження належного йому майна, яке хоч і не арештоване та не передане в управління Національному агентству, проте його прибуткове використання безпосередньо залежить від можливості його застосування у поєднанні з арештованим нерухомим майном, переданим в управління АРМА.

Зокрема, заявник є власником спеціального рухомого майна (устаткування і обладнання для станцій обслуговування, підйомників різних типів, лако-фарбових камер, сушарок, спеціального інструменту для обслуговування та ремонту колісних транспортних засобів різного типу, меблів та офісного обладнання, офісної техніки для автомобільних центрів тощо) на яке не накладено арешт, але яке знаходиться всередині арештованої, на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва №757/28806/18-к від 07 квітня 2020 року нерухомості на всій території України.

Невжиття заходів забезпечення позову може мати наслідком протиправне відчуження належного заявнику майна, шляхом його реалізації або передачі в оренду на користь інших осіб.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17 та від 25 квітня 2019 року у справі №826/10936/18.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Дослідивши подану ТОВ «НД-УКРАЇНА» заяву судом встановлено, що в ній відсутнє достатнє та належне обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких воно має намір звернутись до суду.

Суд зазначає, що в даному разі наявність ознак протиправності оскаржуваного рішення може бути виявлена тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, що буде здійснено лише під час розгляду даної справи по суті заявлених вимог.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що заявником не були надані належні та переконливі докази наявності визначених ч. 2 статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, а тому, відповідно, відсутні підстави для задоволення поданої ТОВ «НД-УКРАЇНА» заяви.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «НД-УКРАЇНА» про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Ухвала суду, відповідно до ч. 2 статті 256 КАС України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів за правилами, встановленими статтями 293-297 КАС України, з урахуванням п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя П.В. Вовк