Справа № 361/4236/17
Суддя: Шурко Олег Іванович
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 361/4236/17 Головуючий у 1 інстанції - Дутчак І.М.
Суддя-доповідач Шурко О.І.
УХВАЛА

03 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Ганечко О.М.,

при секретарі Коцюбі Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Шостого апеляційного адміністративного суду Шурка Олега Івановича, Василенка Ярослава Миколайовича та Ганечко Олени Миколаївни від розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Київської області про визнання дій протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу суду та роз`яснити позивачу рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2018 та спосіб його виконання з посиланням на правові підстави для відповідача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2020 року розгляд скарги було призначено у відкритому судовому засіданні на 03 червня 2020 року.

26 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 на електронну адресу суду направив заяву про відвід головуючого судді Шурка Олега Івановича та суддів Василенка Ярослава Миколайовича, Ганечко Олени Миколаївни. 27 травня 2020 року вказану заяву було передано головуючому судді Шурку О.І.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Шостого апеляційного адміністративного суду Шурка Олега Івановича, Василенка Ярослава Миколайовича та Ганечко Олени Миколаївни визнано необґрунтованою. Передано справу № 361/4236/17 для визначення судді у порядку, встановленому частиною 1 ст. 31 КАС України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів у складі: головуючої судді - Шурка О.І., суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М. - відмовлено.

Позивачем 01 червня 2020 року, тобто менш ніж за три робочі дні до наступного судового засідання (03 червня 2020 року) повторно подано заяву про відвід головуючої судді - Шурка О.І., суддів: Василенка Я.М., Ганечко О.М.

Заява про відвід вказаних суддів мотивована тим, що вказані судді, на переконання заявника, належать до членів злочинного угруповання, заінтересовані у результаті розгляду справи та шляхом втручання в автоматизовану систему розподілу справ позбавляють позивача права на розгляд справи безстороннім та неупередженим судом. В ухвалі суду, якою попередній відвід визнано необґрунтованим, відсутні спростування доказів наданих позивачем. Крім того, зазначено, що судді Василенко Я.М. та Шурко О.І. неодноразово брали участь у розгляді справ за позовом ОСОБА_1 щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, а відтак, на думку Позивача, повинні заявити самовідвід у даній справі.

03.06.2020, під час судового засідання, ОСОБА_1 повністю підтримав заяву про відвід суддів та доводи викладені в ній.

Дослідивши доводи заяви про відвід, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 40 КАС України питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч.8 статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження. За ініціативою суду питання про відвід може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід.

Відповідно до положень ч. 3 статті 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Статтею 37 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду касаційної інстанції.

Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення, крім випадку, коли проведення врегулювання спору за участю судді було ініційовано суддею, але до закінчення встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строку сторона заперечила проти його проведення.

Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, винесеного за результатами нового розгляду цієї справи.

Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами у цій адміністративній справі. Положення цієї частини не застосовуються у випадку розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність судді презумується, поки не надано доказів протилежного.

Об`єктивний підхід стосується надання судом необхідних гарантій для відсутності можливості будь-якого правомірного сумніву щодо безсторонності і незалежності суду.

Із практики Європейського суду з прав людини вбачається, що важливим питанням є питання довіри, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві.

У рішенні "Газета-Центр проти України" від 15 липня 2010 року Європейський суд з прав людини, встановлюючи порушення принципу безсторонності, зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Навіть зовнішні прояви можуть бути важливими або, іншими словами, "правосуддя має не тільки чинитись, також має бути видно, що воно чиниться".

Також, щодо об`єктивної неупередженості зазначено у справі «Фей проти Австрії». Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартенко проти України», «Олександр Волков проти України»).

Не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами,; обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень у інших справах, у т.ч. подібних.

Звертаємо увагу на те, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених в частині другій статті 18 КАС України, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного суддю, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач.

Результати автоматизованого розподілу (повторного розподілу) справи оформлюються протоколом.

Справа, розгляд якої відповідно до цього Кодексу здійснюється колегією суддів в обов`язковому порядку, розглядається постійною колегією суддів відповідного суду, до складу якої входить визначений Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою суддя-доповідач.

Згідно п. 1 розд. VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради Суддів України 26.11.2010 року № 30, за виключенням кримінальних проваджень, визначення підсудності в яких проводиться у відповідності до Кримінально-процесуального кодексу, затвердженого Законом Української РСР "Про затвердження Кримінально-процесуального кодексу Української РСР" (Відомості Верховної Ради УРСР, 1961 р., № 2, ст. 15), розподіл судових справ, здійснюється модулем автоматизованого розподілу виключно в автоматизований спосіб (без участі посадових осіб) під час реєстрації в суді передбачених законом процесуальних документів, на підставі інформації, внесеної уповноваженими особами суду до АСДС та до підсистеми обліку кадрів. Підставою для запуску процедури автоматизованого розподілу судової справи є внесений до АСДС ЕД або ЕКПД відповідного документу, підписаний електронним цифровим підписом його автора. Ручний запуск процедури автоматизованого розподілу не допускається.

Матеріали справи свідчать, що за наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями, відомості про яких зафіксовані у витягу з протоколу від 12.05.2020 року, дана справа за наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Шурка О.І., суддів Ганечко О.М. та Василенка Я.М. При цьому, на сайті судової влади щодо справи №361/4236/17 розміщено звіт про її автоматизований розподіл.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що передача даної справи головуючому судді Шурку О.І., суддям Ганечко О.М. та Василенку Я.М. здійснювалася за наслідками проведеного у відповідності до вимог КАС України та Положення №30 автоматизованого розподілу, у зв`язку з чим підстави стверджувати про порушення правил автоматизованого розподілу судової справи між суддями чи втручання у його здійснення, на чому наполягає ОСОБА_1 , відсутні.

Крім того, участь суддів Василенка Я.М. та Шурка О.І. у розгляді справ №№ 810/5763/15, 361/3665/17 та 361/4236/17, № 320/7/19, а також в ухваленні за їх наслідками рішень не може бути підставою для їх відводу від даної справи в силу ч. 4 ст. 36 КАС України. Суд вважає за необхідне зауважити, що предметом апеляційного перегляду є ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2020, постановлена за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про роз`яснення судового рішення у справі №361/4236/17, а участь суддів Василенка Я.М. та Шурка О.І. у розгляді апеляційної скарги позивача на рішення суду у даній справі жодним чином не вказує на неможливість даних суддів здійснювати апеляційний перегляд оскаржуваної у межах даного апеляційного провадження ухвали.

Також позивач повторно підставою відводу вказує, що вказані судді, на переконання заявника, належать до членів злочинного угруповання та заінтересовані у результаті розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 72 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (частина друга статті 72 КАС).

Згідно частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення <…>.

В порушення наведених норм заявник не задає жодних доказів на підтвердження викладених ним у заяві про відвід обставин.

Доводи заявника, якими він обґрунтовує свою заяву про відвід суддів не можуть свідчити про упередженість та/або необ`єктивність суддів і за наведеними правилами процесуального закону не є підставою для відводу суддів.

Отже, з наведених обставин у сукупності та взаємозв`язку слідує, що підстав, передбачених ст.ст. 36, 37 КАС України, які б перешкоджали суддям Шурку Олегу Івановичу, Василенку Ярославу Миколайовичу та Ганечко Олені Миколаївні брати участь у розгляді цієї справи чи свідчили б про їх упередженість не встановлено.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість суддів в результаті розгляду цієї справи або наявність обставин, які викликають сумнів у їх неупередженості при розгляді даної справи, з матеріалів справи та доводів заяви про відвід колегії суддів не вбачається.

Суд апеляційної інстанції наголошує позивачу про те, що відповідно до частини другої статті 44 КАС учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи (п. 1 ч. 2 ст. 45 КАС України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає заявлений відвід суддям цілком необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36-40, 248, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Шостого апеляційного адміністративного суду Шурка Олега Івановича, Василенка Ярослава Миколайовича та Ганечко Олени Миколаївни.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Ганечко О.М.

Повний текст ухвали виготовлено 09.06.2020.