Справа № 818/45/16
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 червня 2020 року

Київ

справа №818/45/16

адміністративне провадження №Зв/9901/68/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Калашнікової О.В.,

суддів - Білак М.В., Губської О.А.,

за участю секретаря судового засідання Носадчої О.Е.,

учасники справи:

представник відповідача Орленко А.О .,

розглянув у судовому засіданні

заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2018 року

у справі №818/45/16

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Сумської області

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби в Сумській області

про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

І Суть спору

1. 21 квітня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 (надалі- ОСОБА_1 , заявник, позивач) про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій він, просить скасувати постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі №818/45/16 і залишити в силі постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року.

2. Заявник вказує, що у постанові від 08 листопада 2018 року Верховний Суд посилаючись на те, що зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», прийшов до висновку про відсутність підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці працівників прокуратури у розмірах інших, ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

3. Наказом прокурора Сумської області від 14 грудня 2015 року №971к прокурора прокуратури Білопільського району ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури у зв`язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України та пункту 9 статті 51 Закону України «Про прокуратуру»

4. Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Сумської області (надалі - відповідач), третя особа - Головне управління Державної казначейської служби в Сумській області, в якому просив скасувати наказ про звільнення, поновити його на роботі, стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду, зобов`язати нарахувати та виплатити на його користь заборгованість по заробітній платі за липень-листопад 2015 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням індексу інфляції.

4.1. Позовні вимоги, зокрема, обґрунтовував тим, що впродовж липня-листопада 2015 року, йому нараховувалася заробітна плата в менших розмірах, ніж передбачено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

ІІІ КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДІВ

5. Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року позов задоволено частково, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача заборгованість по заробітній платі за липень-листопад 2015 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням індексу інфляції, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

6. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року змінено рішення суду першої інстанції та викладено абзац 2 резолютивної частини постанови в наступній редакції: «Зобов`язати Прокуратуру Сумської області заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня по 30 листопада відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням вже здійснених виплат за цей період.». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

7. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року залишено без змін постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року та постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року, змінену рішенням суду апеляційної інстанції.

8. Не погоджуючись з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року в частині залишення без змін постанови суду першої та постанови апеляційної інстанцій, якими задоволено позов в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити заборгованість по заробітній платі, відповідач звернувся до Верховного Суду України із заявою про її перегляд відповідно до пунктів 1, 5 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України підстави неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

9. Постановою від 08 листопада 2018 року Верховний Суду заяву відповідача задовольнив частково, постанову Сумського окружного адміністративного суду від 10 березня 2016 року , постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2016 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18 липня 2017 року в частині задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

10. Відмовляючи у задоволенні позову Верховний Суд прийшов до висновку, що прокурори міських, районних, міжрайонних і районних у містах прокуратур, які до 15 грудня 2015 року здійснювали повноваження місцевих прокуратур, не мали статусу прокурів місцевих прокуратур і, відповідно, на них не поширювали свою дію норми частини 3 статті 81 Закону №1697-VII. Питання оплати праці таких прокурорів визначались частиною 1 статті 49 Закону №1697-VII, а розміри їх посадових окладів були встановлені Постановою.

IV. ДОВОДИ ЗАЯВИ ПРО ПЕРЕГЛЯД ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

11. Як вже зазначалося вище, заявник вказує, що у постанові від 08 листопада 2018 року Верховний Суд посилаючись на те, що зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились, а Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру», прийшов до висновку про відсутність підстав для перерахунку та виплати заробітної плати поза межами видатків Державного бюджету на оплату праці працівників прокуратури у розмірах інших, ніж встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505.

12. На обґрунтування неправомірності постанови Верховного Суду позивач посилається на те, що рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 визнані неконституційними окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

13. Таким чином, позивач вважає, що рішенням Конституційного Суду України підтверджено той факт, що «вирішення питання заробітної плати прокурорів, передбаченої статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» як це закріплено у пункті 26 «Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, порушує конституційний принцип пріоритету (верховенства) закону і посягає на верховенство права як основоположний принцип держави»

14. Так, Велика палата Конституційного Суду України 26 березня 2020 року № 6-р/2020 справа № 1-223/2018(2840/18) розглянула на пленарному засіданні справу за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України.

15. Заявник, цитуючи рішення Конституційного Суду України, зазначає наступне.

15.1 Конституційний Суд України відповідно до своїх юридичних позицій, за якими метою нормативного регулювання, зокрема питань соціального захисту працівників прокуратури, є уникнення втручання інших органів влади в діяльність прокуратури; зазначив, що питання пенсійного забезпечення прокурорів має визначати Верховна Рада України законом, а не Кабінет Міністрів України підзаконним актом (абзаци шостий, восьмий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 13 грудня 2019 року № 7-р(ІІ)/2019).

15.2 Таким чином, однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.

15.3 Конституційний Суд України прийшов до висновку, що заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом, а тому положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, є таким, що суперечить частині другій статті 131-1 Основного Закону України.

15.4 Таким чином, Конституційний Суд України наголосив, що окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Кодексу, згідно з яким норми і положення статті 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону, а отже, є таким, що суперечить принципу верховенства права, передбаченого частиною першою статті 8 Конституції України.

16. Заявник зазначає, що з огляду на рішення Конституційного Суду України постанова Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», не могла застосовуватися для обрахування розміру посадових окладів.

V. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВІДЗИВУ НА ЗАЯВУ

17. 18 травня 2020 року на адресу Верховного Суду від Прокуратури Сумської області надійшов відзив на заяву про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами. У вказаному відзиві відповідач зазначає, що Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року відмовив у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку з тим, що він у період роботи в органах прокуратури області з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року не мав статусу прокурора місцевих прокуратур та відповідно на нього не поширювалося положення норм частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» щодо розмірів посадових окладів прокурора місцевої прокуратури. Відповідно, жодних висновків щодо підстав відмови з урахуванням положень норм пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного Кодексу України, визнаних не конституційними, мотивувальна частина постанови не містить.

18. Також відповідач наголошує, що відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020, яким визнано неконституційним окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру"

від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

VI. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВІДПОВІДІ НА ВІДЗИВ

19. Заявником надіслано відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що не згодний з позицією прокуратури щодо того, що у період роботи в органах прокуратури Сумської області з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року він не мав статусу прокурора місцевої прокуратури та на нього не поширювалися положення частини 3 статті 81 ЗУ «Про прокуратуру». Вказую на те, що пунктом 11 Перехідних положень до розділу VIII Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокурори. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

20. Заявник наголошує, що жодних документів відповідачем надано не було з приводу того, що він в період з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року не виконував трудової функції прокурора та не здійснював підтримання державного обвинувачення та іншого, що входило до функціональних обов`язків прокурора.

21. Наголошує, на неправильності посилання відповідача на не поширення дії рішення Конституційного Суду України на правовідносини, що виникли до набрання чинності та зазначає, що рішення розповсюджуються на ті правовідносини, які ґрунтувалися на нормативному акті, який суперечив Конституції України та Законам України. Крім того, згідно законів логіки визнання закону неконституційним може відбутися лише після його прийняття, що характерне для майбутнього часу, оскільки процедура визнання передбачає звернення відповідного суб`єкта з ініціативою до Конституційного Суду України.

22. Зазначає, що у контексті статті 8 Конституції України юридична визначеність забезпечує адаптацію суб`єкта правозастосування до нормативних умов юридичної дійсності та його впевненість у своєму юридичному становищі, а також захист від свавільного втручання держави. Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові; чіткість, зрозумілість, однозначність норм права, право особи у своїх діях розраховувати на розумну стабільність чинного законодавства та можливість передбачити наслідки застосування норми права.

VII. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

23. Кодекс адміністративного судочинства України

23.1 Частина перша статті 7 КАС України

Суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

23.2 Стаття 361. Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами

1. Судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

<> 5. Підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, вини судді у вчиненні злочину, внаслідок якого було ухвалено судове рішення;

3) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні цієї справи судом.

6. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

24. Закон України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України»

24.1 Стаття 7. Повноваження Суду

1. До повноважень Суду належить:

1) вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

24.2 Стаття 91. Визначення Судом строку втрати чинності актом (його окремими положеннями)

1. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

25. Окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України передбачало, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України від 14 жовтня 2014 року "Про прокуратуру" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

26 Статтею 49 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 №1789-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №1789-XII) передбачено, що заробітна плата прокурорів складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов`язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам). Розміри посадових окладів, надбавок за класні чини та вислугу років затверджуються Кабінетом Міністрів України.

27. Згідно статті 12 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі - Закон №1697-VII) у системі прокуратури України діють місцеві прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається в Додатку до цього Закону.

28. Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

29. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

30. Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

31. Пунктом 1 Розділу XII Прикінцевих положень Закону №1697-VII передбачено, що цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (абзац 3).

32. Визнати такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом Закон України «Про прокуратуру» <…>, крім <…> частини першої статті 49 <…>, яка втрачає чинність з 15 грудня 2015 року.

33. Пунктом 11 Розділу XIII Перехідних положень Закону №1697-VII передбачено, що до утворення місцевих прокуратур їх повноваження здійснюють міські, районні, міжрайонні, районні у містах прокуратури. На зазначений період за прокурорами та керівниками цих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури.

34. До набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом третім пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються: в) прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування (пункт 51 Розділу XIII Перехідних положень Закону №1697-VII).

35. Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом (підпункт 1 пункту 13 Розділу XIII Перехідних положень Закону №1697-VII).

36. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» №505 від 31.05.2012 (далі - Постанова №505) затверджено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури згідно з додатками 1-5.

37. Надати право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці: 1) установлювати: <…> працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів (підпункт 1 пункту 2 Постанови №505).

38. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури (пункт 2 Постанови №505).

39. Частиною 3 статті 81 Закону №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015, встановлено нові розміри посадових окладів прокурорів місцевих прокуратур та передбачено їх поетапне запровадження. Зокрема, за приписами даної норми, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 01.07.2015 по 01.06.2016 складав 10 мінімальних заробітних плат.

40. Підпунктом "в" пункту 51 розділу XIII Перехідні положення Закону №1697-VII передбачено. що до набрання чинності абзацом 3 пункту 1 розділу XII цього Закону, тобто, до 15.12.2015, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, могли бути призначені прокурорами місцевих прокуратур виключно за умови успішного проходження ними тестування.

41. Частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

42. У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

43. Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

VIII. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

44. У відповідності до положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

45. Проаналізувавши постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2018 року суд касаційної інстанції встановив, що Верховний Суд, ухвалюючи постанову виходив з наступного.

46. Пунктом 1 Розділу XII Прикінцевих положень Закону №1697-VII передбачено, що цей Закон набирає чинності з 15 липня 2015 року, крім статті 12 та Додатка до цього Закону щодо переліку та територіальної юрисдикції місцевих прокуратур, які набирають чинності з 15 грудня 2015 року (абзац 3).

47. Враховуючи норми пункту 11 розділу XIII Перехідні положення Закону №1697-VII у їх взаємозв`язку з нормами абзацу 3 пункту 1 розділу XII Прикінцеві положення цього Закону, до 15 грудня 2015 року міські, районні, міжрайонні та районні у містах прокуратури здійснювали повноваження місцевих прокуратур і на цей період за прокурорами відповідних прокуратур зберігався правовий статус, який вони мали до набрання чинності Законом №1697-VII.

48. Так, частина 1 статті 49 Закону №1789-XII, яка була чинною до 14 грудня 2015 року, обумовлювала один з елементів правового статусу прокурорів - порядок їх матеріального забезпечення. За змістом наведеної норми, розмір посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років, що є складовими заробітної плати прокурорів, затверджувався Кабінетом Міністрів України.

49. З огляду на норми підпункту "в" пункту 51 розділу XIII Перехідні положення Закону №1697-VII, до набрання чинності абзацом 3 пункту 1 розділу XII цього Закону, тобто, до 15 грудня 2015 року, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працювали у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, могли бути призначені прокурорами місцевих прокуратур виключно за умови успішного проходження ними тестування.

50. Верховний Суд, у постанові від 08 листопада 2018 року зазначив, що прокурори міських, районних, міжрайонних і районних у містах прокуратур, які до 15 грудня 2015 року здійснювали повноваження місцевих прокуратур, не мали статусу прокурів місцевих прокуратур і, відповідно, на них не поширювали свою дію норми частини 3 статті 81 Закону №1697-VII. Питання оплати праці таких прокурорів визначались частиною 1 статті 49 Закону №1697-VII, а розміри їх посадових окладів були встановлені Постановою.

51. Враховуючи вище наведене, Верховний Суд погоджується з доводами відповідача про те, що Верховний Суд у постанові від 08 листопада 2018 року відмовив у задоволенні позовних вимог позивача у зв`язку з тим, що він у період роботи в органах прокуратури області з 15 липня 2015 року по 14 грудня 2015 року не мав статусу прокурора місцевих прокуратур та відповідно на нього не поширювалося положення норм частини 3 статті 81 Закону України «Про прокуратур» щодо розмірів посадових окладів прокурора місцевої прокуратури. Відповідно, жодних висновків щодо підстав відмови з урахуванням положень норм пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного Кодексу України, визнаних не конституційними, мотивувальна частина постанови не містить.

52. В той же час, частиною другою статті 152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

53. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

54. У Рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність".

55. Таким чином, за змістом статті 152 Конституції України, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.

56. У відповідності до вимог пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» до повноважень Суду належить вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

57. Відповідно до частини першої статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

58. Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 справа № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

59. Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України „Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

60. Таким чином дія окремого положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України втратило чинність 26 березня 2020 року.

61. Спірні правовідносини між сторонами виникли щодо нарахувати та виплатити заборгованість по заробітній платі за період з 15 липня по 30 листопада 2015 року.

62. За таких обставин, Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

63. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року №820/2462/17 та у постанові від 25 липня 2019 року у справі №804/3790/17.

64. За таких обставин, підстави для скасування постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року- відсутні.

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі №818/45/16 - залишити без задоволення.

2. Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

............................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова

М.В. Білак

О.А. Губська

Судді Верховного Суду