Справа № 160/3782/20
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року Справа № 160/3782/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фермерського господарства "Аліна М" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
07.04.2020 року Фермерське господарство «Аліна М» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.04.2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. З власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.
Код основного виду діяльності підприємства 01.11 «Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур».
ГУ ДПС у Дніпропетровській області з 02.02.2020 року по 17.02.2020 року проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку по декларації з податку на додану вартість за грудень 2019 року.
Позивачем подано заперечення від 06.03.2020 року на зазначений акт перевірки.
Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся із цією позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Статтею 191ПК України визначено функції контролюючих органів, у тому числі, контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів), своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів та правомірності бюджетного відшкодування податку на додану вартість.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктом 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України бюджетним відшкодуванням вважається відшкодування від`ємного значення ПДВ на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за результатами перевірки платника.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та терміни проведення розрахунків визначені статтею 200 Податкового кодексу України.
Терміни проведення перевірки декларації із заявленою сумою бюджетного відшкодування визначені пунктами 200.10 і 200.11 статті 200 Кодексу, зокрема протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації з ПДВ на проведення камеральної перевірки.
Пунктом 86.2 статті 86 ПК України визначено, що за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Статтею 1 Закону України від 16 липня 1999 № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996) визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтвердження її здійснення.
Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві перебувають у компетенції керівника (власника) підприємств у відповідності з чинним законодавством та установчими документами (пункт 2 статті 8 Закону № 996).
За змістом частин першої та другої Закону № 996 підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Вимогами пункту 7 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 № 246, який зареєстрований в Міністерстві юстиції 02 листопада 1999 року за № 751/4044 (далі - Стандарт 9), встановлено, що одиницею бухгалтерського обліку запасів є їх найменування або однорідна група (вид).
Відповідно до пункту 16 Стандарту 9 при відпуску запасів у виробництво, з виробництва, продаж та іншому вибутті оцінка їх здійснюється за одним з таких методів: ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів; середньозваженої собівартості; собівартості перших за часом надходження запасів (ФІФО); нормативних затрат; ціни продажу.
Для всіх одиниць бухгалтерського обліку запасів застосовується тільки один із наведених методів.
Підприємство самостійно на основі національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку та інших нормативно-правових актів з бухгалтерського обліку визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємстві, а також зміни до неї.
Так, розпорядчий документ про облікову політику підприємства визначає, зокрема, методи оцінки вибуття запасів, періодичність визначення середньозваженої собівартості одиниці запасів, порядок обліку і розподілу транспортно-заготівельних витрат, ведення окремого субрахунку обліку транспортно-заготівельних витрат та інше (пункт 2.1 Методичних рекомендацій щодо облікової політики підприємства, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 27 червня 2013 року № 635).
Згідно з пунктом 14.1.231 статті 14 ПК України розумна економічна (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Відповідно до пункту 14.1.36. статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, то пов`язана з виробництвом (виготовленням) та або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійна та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користі, першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК України).
Так, згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Як передбачено пунктом 200.1 статті 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з підпунктом «б» пункту 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 2001.3 статті 2001 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Для встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, зокрема, необхідно встановити зв`язок між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
При цьому, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції, як то договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо.
Перевіряючи обґрунтованість висновків відповідача, викладених в акті перевірки, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Позивач стверджує, що автомобіль КІА Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5seats 6A/T VIN НОМЕР_1 є позашляховиком та використовується головою товариства безпосередньо у господарській діяльності товариства, а саме з метою оперативного вирішення питань пов`язаних з господарською діяльністю та досягнення максимальних результатів для врожайності.
Відповідачем із Фінансового звіту суб`єкта малого підприємництва за 2019 рік (Баланс на 31 грудня 2019 року) встановлено, що залишкова вартість основних засобів на початок звітного періоду складає 1550,6 тис.грн. на кінець звітного періоду цей показник складає 5045,1 тис.грн.
Тобто залишкова вартість основних фондів за 2019 рік збільшилась на 3494,5 тис.грн.
Одночасно, позивачем у Фінансовому звіті за 2019 рік декларується збільшення кредиторської заборгованості за довгостроковими зобов`язаннями за товари, роботи, послуги у сумі 4204,1 тис.грн. (на початок періоду - 54,7 тис.грн. на кінець - 4258,8 тис.грн.).
Відповідач зазначає, що у зв`язку із збільшенням кредиторської заборгованості на кінець звітного періоду у значному розмірі (4204,1 тис.грн.) неможливо зробити висновок про проведення розрахунків за придбані основні фонди (3494,5 тис.грн.).
Придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів (п. 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 92 від 27.04.2000 року (далі - ПБО 7)).
Якщо автомобіль став придатним до використання, його зараховують до складу основних засобів. Процедуру зарахування здійснює комісія, призначена керівником підприємства, що оформляється актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів (типова форма № ОЗ-1). В акті, як правило, зазначають метод амортизації автомобіля, строк його корисного використання, ліквідаційну вартість. Акт затверджується керівником підприємства і передається в бухгалтерію для відображення господарської операції в бухгалтерському обліку. Фактично акт виконує в тому числі функції розпорядчого документа (п. 23 ПБО 7).
На підставі акта в бухгалтерському обліку роблять запис Дт 105 «Транспортні засоби» Кт 152. З місяця, що настає за місяцем, у якому об`єкт основних засобів став придатним для корисного використання (автомобіль введено в експлуатацію - зараховано до складу основних засобів), починається нарахування амортизації (п. 29 ПБО 7).
ФГ "Аліна М" не надано ані контролюючому органу, ані суду жодного документу (як то акт приймання-передачі автомобіля, наказ про облікову політику господарства, в якому зазначено метод списання горюче-мастильних матеріалів, спосіб обліку пробігу автомобіля, не надано наказ про призначення матеріально відповідальної особи закріпленої за вказаним транспортним засобом тощо), що підтверджували б факт придбання і використання транспортного засобу у господарській діяльності.
Також позивачем не заявлялось і клопотань про виклик свідків, які б могли підтвердити використання головою товариства безпосередньо у господарській діяльності вказаного автомобіля.
Крім того, контролюючим органом встановлено, що згідно з поданою формою № 20-ОПП у ФГ "Аліна М" відсутні об`єкти для місця збереження легкового автомобілю КІА Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5seats 6A/T VIN U5YPG814BLL824736 (гараж, бокс).
Також проаналізувавши дані ЄРПН відповідач встановив, що у товариства відсутні витрати на оренду приміщень для зберігання транспортного засобу, зокрема, КІА Sportage 1.6 LX 2WD 5dr 5 seats 6А/ T .
Як передбачено ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд вважає за необхідне послатися на постанову Верховного Суду від 08.05.2018 року, в якій зазначено, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість та відповідно, формування податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належними і допустимими первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з суб`єктами господарювання, і є підставою для формування податкового обліку платника податків.
У відповідності до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з вимогами статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Водночас, відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність своїх дій і рішення.
Враховуючи вказане, спірне податкове повідомлення-рішення прийняте відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією і законами України, та обґрунтовано тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, й відповідає критеріям, визначеним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що позовна заява не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст ст. 2, 73, 77, 90, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Фермерського господарства «Аліна М» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський