Справа № 260/334/20
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 260/334/20 пров. № А/857/5349/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Хобор Р.Б., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання Джула В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 260/334/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції - Кравців О.Р.,

час ухвалення рішення - 30.03.2020 року,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 30.03.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якій просить: визнати протиправним та скасувати розпорядження керівника органу Пенсійного фонду України про зменшення страхового стажу з 25 років 6 місяців 20 днів на 19 років; витребувати у Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області пенсійну справу позивача; розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що після виходу на пенсію позивач отримував пенсію в Управлінні праці та соціального захисту Міжгірської районної державної адміністрації. Вказує, що даний орган соціального захисту населення визнав, що стаж роботи позивача для призначення пенсії складає 25 років 20 місяців 20 днів. Проте, кілька років тому, після того як позивача було переведено на облік та обслуговування до Управління Пенсійного фонду України в Міжгірському районі Закарпатської області, зі стажу позивача було виключено шість років стажу, що, відповідно, є порушенням прав позивача та спричиняє суттєве зменшення його пенсії.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 260/334/20 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції визнав дії органу ПФУ щодо виключення деяких періодів роботи з страхового стажу не зазначивши при цьому жодної норми матеріального права, яка б давала йому це зробити.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 260/334/20 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відповідно до вимоги наведених вище норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" при проведенні перерахунку пенсії позивача надав належну оцінку довідкам та іншим матеріалам наявним у пенсійній справі ОСОБА_1 ..

Жодних інших доказів, які б давали підстави вважати, що з заробітної плати позивача за спірні періоди нараховувалися внески на соціальне страхування, позивачем не надано, а судом не здобуто.

Водночас суд першої інстанції зауважив, що загальний страховий стаж позивача не впливає на розмір пенсії, оскільки розмір пенсії позивача у відповідності до статті 21 Закону №2262-ХІІ обчислюється в процентному відношенні до заробітної плати, зокрема у випадку позивача - 60% заробітку, незалежно від стажу роботи та з урахуванням військового звання. Отже, право позивача не порушено проведеними відповідачем перерахунками загального стажу позивача.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному правлінні ПФУ в Закарпатській області та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону №2262-ХІІ як інвалід армії ІІ групи.

Згідно матеріалів пенсійної справи позивача, страховий стаж позивача складає 19 років 7 місяців 13 днів.

Позивач вважаючи, що порушені його, оскільки страховий стаж останнього становить 25 років 20 місяців 20 днів звернувся з даним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).

Частиною 2 статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) встановлено, що військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

У відповідності до ст. 18 Закону України №2262-ХІ1, пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

У свою чергу, статтею 20 Закону №2262-ХІІ регламентовано: залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Розміри пенсій по інвалідності визначені статтею 21 Закону №2262-ХІІ. Відповідно до якої пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах:

а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);

б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 , 1942 р. н., перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) як інвалід армії II групи, оскільки захворювання, яке призвело до настання інвалідності, мало місце в період проходження військової служби.

Згідно з статтею 21 Закону України « Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розмір пенсії по інвалідності обчислюється в відсотках від заробітної плати в залежності встановленої групи інвалідності, зокрема для інвалідів армії II групи - 61 заробітку, незалежно від стажу роботи та враховуючи військове звання.

Разом з тим, у відповідності до статті 22 цього Закону розмір пенсії і інвалідності для інвалідів армії II групи з числа солдатів не може бути нижчим ніж 105% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Матеріалами пенсійної справи підтверджено, що розмір пенсії, обчислений позивачу становить 1183,73 грн. (1972,88 х 60% = 1183,73), у відповідності до статті 22 Заков пенсія ОСОБА_1 виплачується в розмірі 105% прожиткового мінімуму для осіб, втратили працездатність (з 01.12.2019 року 1638,00 х 105%= 1719,90).

З системного аналізу вищенаведеного випливає, що розмір страхового стажу не впливає на розмір пенсійного забезпечення позивача.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Крім того, таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 2 серпня 2019 року №0240/3532/18-а, від 06 грудня 2019 року у справі № 555/2507/15-а, від 05 березня 2020 року у справі № 826/12535/17, від 14 травня 2020 року у справі № 359/8846/16-а.

Як вбачається зі заяви позивача, з якою він звертався до відповідача з приводу отримання інформації що стосується його пенсії, позивач зазначив, що з його стажу виключено роботу в колгоспі "Калініна" Ростовської області, в колгоспі "Десята п`ятирічка" Воронезької області, КАП "Правда" Конотопського району Сумської області.

Згідно листа Пенсійного фонду України від 28.12.2011 №29886/02-10 встановлено, що до стажу позивача безпідставно зараховано наступні періоди: з 10.05.1973 року по 17.07.1973 (який було враховано на підставі довідки від 04.05.1998 року виданої КСП ім. Леніна), оскільки згідно листа Чутівського районного трудового архіву Полтавської області від 02.02.2011 року №01-8/82, в книгах по заробітній платі колгоспників колгоспу ім. Леніна за 1973 року ОСОБА_1 не значиться; період з 21.10.1977 по 04.11.1977, оскільки відповідно до довідки від 14.03.2003 №59 СВК колгосп "Победа" Ростовської області Російської Федерації позивач працював по 20.10.1977, за що і отримав заробітну плату 283,55 крб; період з 25.03.1980 по 20.08.1980 (який було враховано на підставі довідки від 06.07.1998 №39, виданої колгоспом "Правда"), оскільки згідно довідки Салтиківської сільської ради Конотопського району Сумської області від 28.01.2011 року №6, у розрахунково-платіжних відомостях архівних документів колгоспу "Правда" за період з 25.03.1980 по 20.08.1980 ОСОБА_1 не значиться та період з 10.11.1998 року по 30.12.1998 року, оскільки в довідці державного лісогосподарського об`єднання "Чернігівліс" від 12.02.1999 №13/127 відсутні підстави видачі, а на договорі відсутня відмітка про його виконання.

На підставі вказаного листа відповідачем проведено перерахунок стажу позивача.

Згідно акту документальної перевірки факту роботи в колгоспі "ім.Калініна" Міллеровського району Ростовської області Російської Федерації від 31.10.2012 року встановлено, що у книгах обліку трудоднів та книзі обліку заробітної плати працівників вищезазначеного колгоспу, ОСОБА_1 за 1969, 1970, 1973, 1976 роки взагалі не значиться.

Згідно довідки Салтиківської сільської ради Конотопського району Сумської області від 28.01.2011 року №6, у розрахунково-платіжних відомостях колгоспу "Правда" за період із 25.03.1980 р. по 20.08.1980 р. ОСОБА_1 не згадується.

Що стосується періоду роботи у Міжгірському лісокомбінаті з 27.05.1974 р. по 16.07.1976 р., то встановлено факт невідповідності сум заробітної плати за час роботи на даному підприємстві за 1974, 1975, 1976 pp. по довідці №1 від 05.01.1995 р. сумам заробітної плати за аналогічні періоди по довідці №76 від 27.03.2001 p., а саме: згідно відомостей довідки №1 від 05.01.1995 року: 1974 рік - 929,00 крб; 1975 рік - 884,00 крб; 1976 рік - 213,47 крб; згідно довідки №76 від 27.03.2001 року сума заробітної плати склала за 1974 рік - 380,00 крб.; за 1975 рік - 891,00 крб.; за 1976 рік - 100,00 крб.

Згідно листа Чутівського районного трудового архіву Полтавської області від 02.02.2011 р. №01-8/82, у книгах по заробітній платі колгоспників КСП ім. Леніна за 1973 р. ОСОБА_1 не значиться.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 цього Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В свою чергу, надана позивачем копія листа Управління праці та соціального захисту Міжгірської районної державної адміністрації щодо обчислення стажу роботи ОСОБА_1.. не містить ані найменування органу, що видав такий документ, ані підпису відповідальної особи, ані печатку вказаного органу, а тому не може бути прийняти до уваги судом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі № 260/334/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. Б. Хобор
С. М. Шевчук
Повне судове рішення складено 09.06.2020 року