Справа № 640/1125/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Київ № 640/1125/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Акціонерного товариства «Дніпроазот»

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг,

третя особа без

самостійних вимог - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи

на предмет «Дніпропетровськгаз»,

про визнання протиправними дій та постанови, скасування постанови №3018 від 24 грудня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Дніпроазот» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (тут та далі по тексту - НКРЕКП) з вимогами про визнання протиправними дій по встановленню тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз», визнання протиправною та скасування постанови № 3018 від 24 грудня 2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що, здійснюючи господарську діяльність, АТ «Дніпроазот» споживає природний газ у значному обсязі, як сировину для виробництва власної продукції, при цьому замовляє та отримує послуги з розподілу природного газу від АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», яке є суб`єктом природної монополії, з яким укладено відповідний договір з розподілу природного газу від 01 січня 2016 року №094205L5H8АР016.

Відповідно до зазначеного Договору оплата вартості послуги здійснюється за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ.

Регулятором відповідно до чинного законодавства є НКРЕКП, яким постановою від 24 березня 2016 року №425 (зі змінами та доповненнями) встановлено тариф на рівні 580,60 грн. за 1000м3 (без урахування ПДВ).

Середня місячна вартість наданих послуг з урахуванням зазначеного тарифу складає 32 843 357,576 грн. (без ПДВ), а середня річна вартість - 394 120 290, 912 грн. (без ПДВ), а з ПДВ - 472 944 349,09 грн.

Надалі, 25 листопада 2019 року на офіційному сайті НКРЕКП оприлюднено повідомлення про проведення 29 листопада 2019 року відкритого засідання, питанням 23 порядку денного якого зазначено схвалення проектів постанов щодо встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

Проектом постанови передбачалося встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу на період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року у розмірі 1,06 грн. за 1 м3 (без ПДВ), а з 01 липня 2020 року - у розмірі 1,33 грн. за 1 м3 (без ПДВ).

До проекту постанови додано структуру тарифу на послуги з розподілу природного газу на кожне півріччя 2020 року із зазначенням сум елементів витрат тарифу та обґрунтування до рішення про схвалення проекту постанову.

На відкритому засіданні НКРЕКП, не зважаючи на заперечення позивача та інших суб`єктів господарювання, НКРЕКП прийняло рішення за пунктом 19 порядку денного про схвалення проектів постанов щодо встановлення тарифів на послуги з розподілу природного газу для газорозподільних підприємств, у тому числі проекту постанови від 29 листопада 2019 року та у той же день оприлюднено їх на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет.

В обґрунтуваннях до проекту постанови зазначено, що перегляд тарифів пропонується здійснити у два етапи та врахувати необхідність фінансування компенсацій недоотриманої тарифної виручки за 2015-2018 роки та врахувати рішення судів, які набрали законної сили, зокрема у справі №826/6713/18.

Позивач зазначає, що Обґрунтування не містило конкретних даних та відомостей щодо розшифровки елементів витрат та детальних економічних причин їх істотного збільшення, у зв`язку з чим відповідачу направлено відповідний запит про надання зазначеної інформації, проте відповіді не надано.

Розглянувши проект постанови, позивач надав НКРЕКП заперечення щодо необґрунтованого підвищення тарифу та зауваження щодо усіх елементів витрат, а також заявив свою незгоду із новими тарифами для АТ «Дніпропетровськгаз» на 2020 рік.

Відкриті обговорення відбулися 11 грудня 2019 року, зауваження позивача не були враховані, та 24 грудня 2019 року постанову було прийнято НКРЕКП.

Позивач стверджує,що постанова від 24 грудня 2019 року є протиправною, прийнятою з грубим порушенням вимог чинного законодавства України та встановлених для НКРЕКП процедур прийняття таких рішень, без належного економічного обґрунтування, з порушенням прав та інтересів споживачів, у томі числі АТ «Дніпроазот», а також з недотриманням балансу інтересів споживачів та суб`єктів природних монополій - АТ «Дніпропетровськгаз», з огляду на що підлягає скасуванню.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 січня 2020 року відкрито провадження у справі №640/1125/20, визначено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачем 18 лютого 2020 року подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що оскаржувану постанову від 24 грудня 2019 року прийнято у межах повноважень НКРЕКП та у спосіб, передбачений чинним законодавством, дотримано усі етапи розгляду питання щодо встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, регламентовані Законом про НКРЕКП, Регламентом НКРЕКП, затвердженим постановою НКРЕКП від 06 грудня 2016 року №2133, Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 25 лютого 2016 року №236 (далі - Методика) та Порядком проведення відкритого обговорення проектів рішень НКРЕКП, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 червня 2017 року №866 (далі - Порядок №866).

Зокрема, при формуванні тарифу на послуги розподілу природного газу враховано положення Методики, з метою недопущення соціальної напруги серед населення та уникнення різкого збільшення фінансового навантаження на споживачів природного газу, перегляд тарифів на послуги розподілу природного газу здійснено у два етапи з 01 січня 2020 року та з 01 липня 2010 року.

З приводу процедури прийняття оскаржуваних постанов відповідач зазначає, що повністю дотримався вимог Порядку №866 та провів відкриті обговорення щодо встановлення тарифу на послуги на послуги розподілу природного газу, при цьому представники органів державної влади та місцевого самоврядування просили провести обговорення за відсутності їхніх представників, а проекти постанов були ними схвалені. Також відповідач звернув увагу, що перегляд тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» не здійснювався протягом трьох років та в силу змін вартості складових витрат тарифу підвищення розміру мінімальної заплати та т.і. є очевидною необхідністю його підвищення. У задоволенні адміністративних позовів відповідач просив відмовити.

Від позивача 27 лютого 2020 року надійшла відповідь на відзив в порядку статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2020 року відмовлено НКРЕКП у задоволенні заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (далі - АТ «Дніпропетровськгаз»).

Відповідачем 04 березня 2020 року подані заперечення на відповідь на відзив, а третьою особою у справі 16 березня 2020 року подані письмові пояснення щодо позовних вимог, на які позивачем 01 квітня 2020 року подані заперечення та 13 квітня 2020 року - додаткові пояснення.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням поданих відзиву, письмових заперечень, пояснень, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

За змістом частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час виникнення спірних правовідносин у даній справі правовий статус НКРЕКП, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення врегульовано Законом України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг» від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII (далі - Закон №1540-VIII).

Відповідно до зазначеного Закону НКРЕКП є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, члени якого призначаються Указом Президента України (в редакції на час винесення оскаржуваних постанов).

Окрім як Законом №1540-VIII, у своїй діяльності НКРЕКП керується також положеннями Законів України "Про природні монополії", "Про ринок електричної енергії", "Про ринок природного газу", "Про трубопровідний транспорт", "Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу", "Про державне регулювання у сфері комунальних послуг", "Про теплопостачання", "Про питну воду та питне водопостачання", інших актів законодавства, що регулюють відносини у відповідних сферах.

Основною метою діяльності НКРЕКП відповідно до Закону №1540-VIII є державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. При цьому Регулятор здійснює державне регулювання шляхом:

1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом;

2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг;

3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом;

4) державного контролю та застосування заходів впливу;

5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є:

1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;

2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів;

3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав;

4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами;

5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури;

6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг;

7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища;

8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг;

9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг;

10) інші завдання, передбачені законом.

Як встановлено судом, Конституційним судом України 13 червня 2019 року розглянуто на пленарному засіданні справу №1-17/2018(5133/16) за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 1, пункту 2 частини першої статті 4, частини першої, абзаців першого, другого частини другої статті 5, абзаців другого, третього, четвертого, п`ятого, тридцять дев`ятого, сорокового частини третьої, частини шостої статті 8 Закону України „Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" від 22 вересня 2016 року № 1540-VIII.

Зазначеним рішенням Конституційного суду України встановлено, що НКРЕКП за своїм статусом і повноваженнями не належить ні до органів законодавчої, ні до органів судової влади. Зі змісту Закону №1540-VIII випливає, що Комісія також не є міністерством або іншим центральним органом виконавчої влади, які згідно з пунктом 9-1 статті 116 Конституції України можуть бути утворені Кабінетом Міністрів України. Комісія не належить до системи органів виконавчої влади, її роботу не спрямовує і не координує Кабінет Міністрів України, як це встановлено щодо центральних органів виконавчої влади (частина перша статті 113, пункт 9 статті 116 Конституції України). Комісія також не є консультативним, дорадчим або іншим допоміжним органом чи службою при Президентові України, які згідно з пунктом 28 частини першої статті 106 Конституції України він може створити для здійснення своїх повноважень.

За висновками Конституційного суду України за функціональним призначенням, сферою діяльності, компетенцією Комісія має ознаки центрального органу виконавчої влади, при цьому утворення постійно діючого незалежного державного колегіального органу, який за функціональним призначенням, сферою діяльності, повноваженнями має ознаки центрального органу виконавчої влади, але не підпорядковується Кабінету Міністрів України і не належить до системи органів виконавчої влади, не узгоджується з Конституцією України.

Конституційний суд України дійшов висновку, що прийнявши Закон №1540-VIII, згідно з яким Комісія є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, членів якого призначає на посади та звільняє з посад Президент України, що не передбачено Конституцією України, Верховна Рада України вийшла за межі своїх конституційних повноважень і таким чином порушила приписи статей 6, 19, 85, 92, 106 Основного Закону України.

Згідно з частиною другою статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Зважаючи на те, що визнання неконституційними відповідних положень Закону №1540-VIII матиме правовим наслідком істотні прогалини у законодавстві стосовно порядку організації діяльності Комісії, що може унеможливити її функціонування та виконання нею завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Конституційний Суд України відтермінував втрату чинності окремими положеннями до 31 січня 2019 року для приведення чинного законодавства у цій частині у відповідність із вимогами Конституції України.

Також, 29 грудня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення конституційних принципів у сферах енергетики та комунальних послуг» (далі - Закон №394-ІХ), яким НКРЕКП визначено як постійно діючий центральний орган виконавчої влади зі спеціальним статусом, який утворюється Кабінетом Міністрів України.

При цьому відповідно до Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №394-ІХ, цей Закон набирає чинності через два місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пункту 8 Розділу І, який набирає чинності через два місяці з дня опублікування цього закону.

Водночас, відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тому судом у даній справі перевіряється законність оскаржуваних постанов станом на момент їх винесення.

Як встановлено судом, на час виникнення спірних правовідносин НКРЕКП діяла як державний Регулятор у сферах енергетики та комунальних послуг відповідно до положень Закону №1540-VIII, у зв`язку з чим та на виконання вимог Закону України «Про ринок природного газу» прийняла оскаржувану постанову від 24 грудня 2019 року №3018.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи оскаржувану постанову НКРЕКП на предмет дотримання відповідачем положень частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 3 Закону №1540-VIII метою діяльності НКРЕКП як державного Регулятора у сферах енергетики та комунальних послуг є державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів та суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики, забезпечення захисту прав споживачів в сфері енергетики щодо належної якості товару в достатній кількості та за обґрунтованими цінами.

Згідно з пунктом 32 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» Регулятором є НКРЕКП, правовий статус, завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення якої визначено Законом №1540-VIII.

Згідно з частиною другою статті 3 Закону №1540-VIII відповідач здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до положень пункту 13 частини першої статті 17 Закону №1540-VIII для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор, зокрема, встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Виходячи з положень статей 4 та 8 Закону України «Про природні монополії» державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій у сферах, визначених у статті 5 цього Закону, здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону з особливостями, встановленими законом. Предметом державного регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, зокрема, є ціни (тарифи) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу», що визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить затвердження та оприлюднення у встановленому порядку методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок виходу і точок входу, методологій визначення тарифів на послуги розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу щодо газосховищ, до яких застосовується режим регульованого доступу відповідно до статті 48 цього Закону, на послуги установки LNG та встановлення (зміна) тарифів, які повинні забезпечити необхідні інвестиції в газотранспортні та газорозподільні системи, газосховища, а також установку LNG.

З викладеного суд приходить до висновку, що встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу операторам газорозподільних систем, у тому числі АТ «Дніпропетровськгаз», належить до виключних повноважень Регулятора.

Етапи розгляду питання щодо встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу регламентовані Законом №1540-VIII, Регламентом НКРЕКП, затвердженим постановою НКРЕКП від 06 грудня 2016 року №2133, Методикою визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженою постановою НКРЕКП від 25 лютого 2016 року №236 (далі - Методика) та Порядком проведення відкритого обговорення проектів рішень НКРЕКП, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 червня 2017 року №866 (далі - Порядок №866).

Як стверджує позивач у справі, при прийнятті оскаржуваної постанови порушено процедуру, визначену Порядком №866, зокрема в частині проведення відкритих обговорень проекту постанови, підготовки та схвалення проекту постанови .

Оцінюючи такі твердження, суд зазначає, що відповідно до пункту 1.2 Порядку №866 НКРЕКП проводить відкриті обговорення проектів рішень з питань встановлення цін (тарифів)/змін до них, схвалення/затвердження інвестиційних програм/інвестиційної складової/планів розвитку/змін до них, розгляд зауважень та пропозицій до проектів рішень, що мають ознаки регуляторних актів, відкрите обговорення проекту кошторису НКРЕКП та проектів рішень з інших питань, у прозорий та недискримінаційний спосіб з метою досягнення балансу інтересів споживачів, ліцензіатів і держави, забезпечення безперешкодного доступу споживачів, замовників, ліцензіатів, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, організацій, що представляють інтереси споживачів, громадських організацій, засобів масової інформації та інших заінтересованих осіб до інформації та їх обізнаності на засадах гласності, відкритості, добровільності та свободи висловлювань.

На відкритому обговоренні такого проекту рішення НКРЕКП мають бути присутні: керівник розробника; уповноважений представник ліцензіата, якому встановлюються ціни (тарифи)/зміни до них, схвалюється/затверджується інвестиційна програма інвестиційна складова/план розвитку/зміни до них, представники місцевого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, якщо проект рішення стосується розвитку окремого регіону та/або територіальної громади; інші заінтересовані особи, які подали заявки до участі у відкритому обговоренні (пункт 2.4 Порядку №866).

На відкритих обговореннях, зокрема, розглядаються зауваження та пропозиції до проекту рішення НКРЕКП про встановлення цін (тарифів)/змін до них, про схвалення/затвердження інвестиційних програм/планів розвитку/змін до них, що надійшли відповідно до пункту 2.2 цієї глави.

Результати відкритого обговорення проекту рішення НКРЕКП оформлюються протоколом, у якому зазначаються дата проведення відкритого обговорення, прізвище та ініціали, посада та місце роботи учасників відкритого обговорення, назва проекту рішення НКРЕКП, що підлягає відкритому обговоренню.

Додатком до нього є таблиця узгодження позицій, в якій зазначаються редакція спірної частини проекту рішення/частини проекту рішення, до якої висловлено зауваження (пропозиції), зміст зауважень (пропозицій) та мотиви їх відхилення/спосіб врахування (пункти 2.7, 2.8 Порядку №866).

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «Дніпропетровськгаз» 15 серпня 2019 року проведено відкрите обговорення (відкрите слухання) на місцях питання щодо необхідності встановлення цін (тарифів)/змін до них (запропонований тариф складав 2 грн. за 1 м3 на місяць).

Результат відкритого обговорення оформлено протоколом щодо розгляду проекту структури тарифу на послуги розподілу природного газу АТ «Дніпропетровськгаз» від 15 серпня 2019 року за формою згідно з додатком 4 до Порядку №866 та оприлюднено його на сайті Регулятора.

Позивач стверджує, що 15 серпня 2019 року проводилися відкриті обговорення щодо встановлення ціни на послуги розподілу природного газу у межах 2019 року, водночас, як вбачається з матеріалів справи, нові тарифи пропонувалися для встановлення з 01 січня 2020 року.

Надалі АТ «Дніпропетровськгаз» з урахуванням Методики подано до НКРЕКП заяву від 16 серпня 2019 року про встановлення (перегляд) тарифу на послуги розподілу природного газу та відповідний пакет документів.

Розглянувши документи, відповідач провів відкриті обговорення 25 жовтня 2019 року та, як він сам зазначає, з метою недопущення соціальної напруги серед населення та уникнення різкого збільшення фінансового навантаження на споживачів природного газу, вирішив здійснити перегляд тарифів поступово, починаючи з 01 січня 2020 року.

З цією метою проведено аналіз документів та результатів діяльності газорозподільного підприємства за 2017-2019 роки у порівнянні з установленими структурами тарифів, а також факторів, що впливали на ефективність провадження такої діяльності, здійснено відповідні розрахунки, в результаті чого підготовлено проект постанови «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

Проект постанови та Обґрунтування 25 листопада 2019 року розміщено на офіційному сайті НКРЕКП, та 29 листопада на засіданні у формі відкритого слухання схвалено зазначений проект постанови.

Згідно повідомлення зауваження та пропозиції до оприлюднений документів приймалися до 09 грудня 2019 року включно у письмовому та електронному вигляді.

Відповідно до положень пунктів 2.4 - 2.6 Порядку №866 на відкритому обговоренні проекту рішення НКРЕКП з питань встановлення цін (тарифів)/змін до них мають бути присутні: керівник розробника; уповноважений представник ліцензіата, якому встановлюються ціни (тарифи)/зміни до них; представники місцевого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, якщо проект рішення стосується розвитку окремого регіону та/або територіальної громади; інші заінтересовані особи, які подали заявки до участі у відкритому обговоренні.

Листами від 02 грудні 2019 року НКРЕКП запрошено до участі на відкритих обговореннях уповноважених представників ліцензіатів, у тому числі АТ «Дніпропетровськгаз», місцеві органи виконавчої влади та/або органи місцевого самоврядування. До Регулятора надійшли зауваження та пропозиції від зацікавлених осіб, зокрема, від АТ «Дніпроазот» (лист від 06 грудня 2019 року №2454/01-6) з висловленою незгодою з новими тарифами на 2020 рік, а крім того надійшов лист від Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 06 грудня 2019 року щодо підтримки проекту постанови та прохання розглянути питання без участі представника облдержадміністрації.

Відкриті обговорення за участю позивача проведені 11 грудня 2019 року, результати оформлені протоколом з додатком - таблицею узгодження пропозицій.

Позивач у цій частині стверджує, що у зв`язку з тим, що відповідачем не надавалися матеріали, які були покладені в обґрунтування збільшення тарифу на послуги розподілу природного газу, представник АТ «Дніпроазот» просив відкласти відкриті обговорення на іншу дату, проте, такі пропозиції не були прийняті.

Відповідач у свою чергу стверджує, що на обговореннях були заслухані зауваження та пропозиції від АТ «Дніпроазот», що зафіксовано протоколом таблиці узгодження та розміщено 16 грудня 2019 року на офіційному сайті Регулятора.

Надалі, 19 грудня 2019 року НКРЕКП опублікувала оголошення про відкрите засідання, призначене на 24 грудня 2019 року, та уточнені Обґрунтування. У призначену дату постанову №3018 прийнято на засіданні НКРЕКП.

Таким чином, суд вважає, що в цілому процедуру, визначену Порядком №866, та етапи підготовки до прийняття оскаржуваної постанови відповідачем дотримано, що підтверджується наявними у справі матеріалами. При цьому ж суд знаходить логічними пояснення відповідача щодо відсутності представників Дніпропетровської обласної державної адміністрації на відкритих обговореннях проекту оскаржуваної постанови, оскільки останніми подано листа про розгляд питання за відсутності уповноважених представників.

Водночас, в частині обґрунтувань розрахунку самого тарифу на послуги розподілу природного газу судом з пояснень відповідача та третьої особи встановлено, що АТ «Дніпропетровськгаз» є суб`єктом природної монополії, при цьому існуючі тарифи не змінювалися упродовж чотирьох років поспіль, що призвело до утворення суми збитків компанії у розмірі 908 млн.грн.

З початку 2017 року по 24 грудня 2019 року для АТ «Дніпропетровськгаз» діяв тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 580,60 грн. на 1 000 м.3 (без ПДВ). На 2019 рік планова річна замовна потужність передбачена АТ «Дніпропетровськгаз» на рівні 1 615 801,2 тис.м3, хоча оскаржуваною постановою передбачено річний обсяг розподілу природного газу лише на рівні 1 251,2409 млн.куб.м. Однак, на думку третьої особи, навіть таке зменшення НКРЕКП річного обсягу розподілу природного газу не забезпечує потреб товариства та потребує збільшення тарифу.

АТ «Дніпропетровськгаз» стверджує, що до своєї заяви про встановлення (перегляду) тарифу від 16 серпня 2019 року додало пояснювальну записку та інші необхідні додатки, в яких обґрунтовано кожну складову тарифу (містяться в матеріалах справи).

Такі ж обґрунтування та розрахунки надано товариством і суду та одночасно стверджується, що тариф установлюється таким чином, щоб забезпечити ліцензіату відшкодування його обґрунтованих витрат та отримання прибутку, а також для стимулювання скорочення цих витрат і підвищення рентабельності його діяльності. Необхідність перегляду тарифу на транспортування природного газу розподільними мережами для приведення до економічно обґрунтованого рівня була зумовлена проведенням АТО, зниженням норм споживання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409, підвищенням ціни на природний газ з 4 724 грн. за 1000 куб.м. до 5 900 грн. за 1000 куб.м.

Також, відповідач, обґрунтовуючи необхідність перегляду тарифів у бік збільшення, зазначає, що в силу змін вартості складових витрат структури тарифу, підвищення розміру мінімальної заробітної плати тощо стало очевидним, що лише підвищення тарифу на послуги розподілу природного газу дозволить забезпечити АТ «Дніпропетровськгаз» коштами, необхідними для забезпечення сталого функціонування газорозподільних систем, обслуговування та підтримки технічного стану пристроїв тощо, врахує економічно обґрунтовані витрати підприємства, необхідні для провадження діяльності з розподілу природного газу, визначені Методикою №236 та положеннями чинного законодавства.

Відповідач зазначає, що при визначенні тарифів на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» враховано ті обставини, що ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року зупинено виконання судових рішень у справі №826/6713/18 та подальше скасування судових рішень у зазначеній справі.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі №826/6713/18 зазначено, що збитки від встановлення економічно необґрунтованих тарифів на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, зокрема, з огляду на невідшкодування чи неповне відшкодування вартості газу для потреб ВТВ та нормативних витрат, за наявності відповідних підстав та за умови дотримання встановленої законодавством процедури мають бути відшкодовані.

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є:втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як убачається із положень діючого законодавства «компенсація вартості ВТВ» не є збитками, які можуть бути відшкодовані в порядку статей 1166, 1173 ЦК України.

Положеннями розділу IV Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою НКРЕКП від 25 лютого 2016 року № 236, встановлено, що при розрахунку тарифу до складу планованої тарифної виручки включається планований прибуток, який визначається з урахуванням необхідності фінансування компенсації витрат (збитків), яких зазнало підприємство, та інших обґрунтованих потреб фінансово-господарської діяльності суб`єкта господарювання, які не були включені до складу витрат структури тарифу і щодо яких Податковим кодексом України прямо не встановлено обмежень в частині коригування фінансового результату до оподаткування на різниці, визначені відповідно до положень розділу III Податкового кодексу України. Отже, законодавством врегульований порядок компенсації витрат ліцензіатів саме шляхом включення їх до складу витрат структури тарифу.

Таким чином, на думку відповідача, на час прийняття оскаржуваної постанови ним враховані висновки Верховного Суду у зазначеній справі стосовно врахування компенсації витрат ліцензіатів, а твердження позивача, що до складових тарифу не можуть входити компенсаційні витрати за попередні періоди, не збігаються з висновками Верховного Суду.

У свою чергу, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що загальна протяжність газової труби, яка обслуговується АТ «Дніпроазот», не перевищує 15 км., у той час як загальна протяжність усіх газових мереж, які знаходяться в експлуатації АТ «Дніпропетровськгаз» на користь інших споживачів перевищує 20 000 км. Враховуючи те, що майже половину передбаченого на 2020 рік обсягу розподілу природного газу, який враховано НКРЕКП для АТ «Дніпропетровськгаз» у структурі нового тарифу, відноситься саме на споживання позивачем, то нові тарифи створюють великий фінансовий тягар для АТ «Дніпроазот» у забезпеченні експлуатації АТ «Дніпропетровськгаз» всіх інших належних йому газових мереж, зокрема більше ніж на 459 млн. грн.

Позивач стверджує, що оскаржуваною постановою встановлено кабальні тарифи на послуги розподілу природного разу для АТ «Дніпропетровськгаз», без обґрунтування кожної складової витрат.

З такими твердженнями погоджується й суд, та у цьому зв`язку зазначає, що не зважаючи на ті твердження, що зменшився річний обсяг розподілу природного газу, що мало б слугувати основним фактором для зменшення витрат та тарифу в цілому для АТ «Дніпропетровськгаз», зокрема, з 1 678,52 млн.куб.м. до 1 251,2409 млн.куб.м, збільшуються у ціні такі елементи витрат (у сукупності по обом півріччям 2020 року), як:

- планова річна тарифна виручка, яка зростає з 974 548,7 тис.грн. до 2 875 993 тис. грн., тобто на 1 901 444,3 тис.грн або на 195,11 %;

- матеріальні витрати - зростають з 483 388,8 тис.грн. до 970 965 тис.грн., тобто на 487 576,2 тис. грн. або на 100,86%;

- вартість газу на виробничо-технологічні витрати, нормовані та питомі витрати, власні потреби - зростають з 440 208,5 тис.грн до 872 231 тис.грн., тобто на 432 022,5 тис.грн. або на 98,14%;

- вартість матеріалів (паливо, електроенергія, витрати на ремонт, інші матеріальні витрати) - зростають з 43 180,4 тис.грн. до 98 734,00 тис. грн.., тобто на 55 553,60 тис.грн. або на 128,65%;

- витрати на оплату праці - зростають з 339 937,5 тис.грн., до 1 158 679,5 тис.грн., тобто на 818 742 тис.грн., або на 240,85%;

- амортизаційні відрахування - зростають з 20 825,00 тис.грн. до 51 691,6 тис.грн., тобто на 30 866,6 тис.грн. або на 148,21%;

- повірка та ремонт лічильників, витрати на заміну лічильників та/або створення обмінного фонду лічильників, витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу для населення - зростають з 3 938,6 тис.грн. до 92 085,00 тис. грн.., тобто на 88 146,4 тис.грн. або на 2 238,01%;

- інші витрати - зростають з 14 752,3 тис.грн. до 109 тис. грн.., тобто на 94 949,1 тис.грн., або на 643,62%;

- плановий прибуток - зростає з 9 694,0 тис. грн.. до 237 961 тис. грн.., тобто на 228 267 тис.грн. або на 2 354,72%, у тому числі прибуток на виробничі інвестиції, який раніше не входив у склад тарифу;

- компенсації витрат за попередні періоди - включений у тариф в сумі 69 919,2 тис.грн.

Необхідність або потребу збільшення зазначених складових тарифу відповідачем жодним чином не обґрунтовано та суду не роз`яснено, а окрім того, не зрозуміло, на яких підставах до складу тарифу включено статтю щодо повірки та ремонту лічильників, витрати на заміну лічильників та/або створення обмінного фонду лічильників, витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу для населення, а також прибуток на виробничі інвестиції та компенсації витрат за попередні періоди, які раніше у склад тарифу не входили.

Надана до матеріалів відповідачем пояснювальна записка щодо розрахунку тарифу не підтверджена жодними документальними доказами, які б підтверджували походження та здійснення таких витрат та впливали б на обґрунтованість підвищення тарифу.

За таких обставин безпідставне включення зазначених статей у склад тарифу та необґрунтованість підвищення по кожній з перерахованих статей сум у майже півтора та більше разів, без документальних та логічних підтверджень таких розрахунків та правових підстав для включення, не узгоджується з вимогами чинного законодавства, не відповідає основним завданням та принципам НКРЕКП та, на переконання суду, стане надмірним тягарем для позивача.

На думку суду, принцип дотримання балансу інтересів споживачів, ліцензіатів і держави, забезпечення безперешкодного доступу споживачів, замовників, ліцензіатів, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, організацій, що представляють інтереси споживачів, громадських організацій, засобів масової інформації, та інших заінтересованих осіб до інформації та їх обізнаності на засадах гласності, відкритості, добровільності та свободи висловлювань у даному випадку не досягнутий та не дотриманий, оскільки доказів, які б підтверджували надання позивачу інформації на його запити від 03 грудня 2019 року №2420/01-6, від 12 грудня 2019 року №2493/01-6 щодо надання та оприлюднення матеріалів, які розшифровують елементи витрат та економічні причини їх істотного збільшення (зростання) суду не надано.

Окрім вже зазначеного суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Згідно з принципом пропорційності рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень повинні бути необхідними і мінімально достатніми для досягнення мети задоволення загальносуспільного інтересу.

Згідно з принципом прозорості рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень мають бути належним чином обґрунтовані та повідомлені суб`єктам, яких вони стосуються, у належний строк до набрання ними чинності або введення в дію.

Згідно з принципом недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити:

до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу;

до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.

Дія принципів, зазначених у цій частині, поширюється також на суб`єктів ринку природного газу у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, виходячи із зазначених норм закону при прийнятті рішень мають забезпечуватися додержання прав і законних інтересів громадян, підприємств і суспільства.

Зазначеним Законом також встановлено, що ціни на ринку природного газу, що регулюються державою (зокрема тарифи на послуги транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу та послуги установки LNG, а також інші платежі, пов`язані з доступом до газотранспортних і газорозподільних систем, газосховищ та установки LNG або приєднанням до газотранспортної або газорозподільної системи), повинні бути: 1) недискримінаційними; 2) прозорими; 3) встановленими з урахуванням вимог цілісності газотранспортної системи виходячи із економічно обґрунтованих та прозорих витрат відповідного суб`єкта ринку природного газу та з урахуванням належного рівня рентабельності, а також, де це можливо, встановленими з урахуванням зіставлення з показниками аналогічних категорій регульованих цін, встановлених Регулятором для інших суб`єктів ринку природного газу, або таких, що діють на ринках природного газу інших держав.

З наведеного суд приходить до висновку, що позивачем частково обґрунтовано в достатній та переконливій мірі заявлені позовні вимоги, а судом встановлені обставини протиправного прийняття постанови № 3018 від 24 грудня 2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз», яка підлягає скасуванню із зазначених вище підстав. Зокрема, судом встановлені ті обставини, що здійснюючи у даному випадку функції з державного регулювання у зв`язку з прийняттям оскаржуваної постанови, відповідач не дотримався принципів діяльності НКРЕКП як державного Регулятора у сферах енергетики та комунальних послуг, визначених Законом №1540-VIII, та не обґрунтовано збільшив складові тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

Зазначене у сукупності дає суду правові підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Зокрема, у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), N 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, який не є суб`єктом владних повноважень, звертаючись до суду сплатив загалом 4 204 грн. судового збору відповідно до квитанцій №1,7,9 від 12 грудня 2019 року та 03 січня 2020 року. Зазначена сума підлягає відшкодуванню позивачу частково, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 2 102 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства «Дніпроазот» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», про визнання протиправними дій та постанови, скасування постанови №3018 від 24 грудня 2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз» - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №3018 від 24 грудня 2019 року «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Дніпропетровськгаз».

3. Стягнути на користь Акціонерного товариства «Дніпроазот» за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 102,00 грн. (дві тисячі сто дві грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство «Дніпроазот», адреса: 51909, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. С.Х. Горобця, 1, , тел. (0569) 584580;

Відповідач: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, адреса: 03680, м. Київ, вул. Смоленська, 19, , тел. +47, +27 .

Суддя В.І. Келеберда