Справа № 160/3251/19
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року Справа № 160/3251/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого суддіКонєвої С.О.
при секретарі судового засіданняЗіненко А.О.
за участю представників сторін:
від відповідача: вільний слухач працівник органу ДАБК (без належно оформлених повноважень) Коваленко Д.П . ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09.04.2019р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради звернулося з адміністративним позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та, з урахуванням уточненого адміністративного позову, поданого на виконання вимог ухвали суду від 16.04.2019р., просить:

- зобов`язати відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування (магазину продовольчих товарів), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до прийняття його в експлуатацію.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовою особою позивача був проведений позаплановий захід (перевірка) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності щодо об`єкта містобудування розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (магазину продовольчих товарів) у ході якого було встановлено, що відповідачем експлуатується вказаний об`єкт без введення його в експлуатацію в порушення вимог ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №461 (далі - Порядок №461), а тому за наслідками наведеного позапланового заходу був прийнятий припис від 15.01.2019р., в якому позивачем вимагалося від відповідача з 15.01.2019р. зупинити експлуатацію наведеного вище об`єкта містобудування до моменту прийняття його в експлуатацію. Позивач зазначає, що вказаний припис був направлений засобами поштового зв`язку на адресу відповідача, проте, останнім виконаний не був, у зв`язку із чим позивач просить зобов`язати відповідача зупинити експлуатацію даного об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію посилаючись на те, що використання (експлуатація) неприйнятих в експлуатацію об`єктів містобудування забороняється згідно до ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Окрім того, позивач у позові зазначає, що він звертається з даним позовом до суду як суб`єкт владних повноважень до компетенції якого віднесено здійснення державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності з метою реалізації делегованих йому державою повноважень і функцій з урахуванням вимог ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Положення про Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 01.12.2016р. №63/16, рішенням міської ради від 23.05.2018р. №33/32 та виходячи з вимог ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування». За викладеного, позивач вважає, що оскільки відповідач в установлений строк не виконав вимоги припису, не зупинив експлуатацію об`єкта, тому позивач наділений правом звернення до суду з даним позовом на підставі ч.4 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.18-1 наведеного Закону.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні даного позову посилаючись на те, що згідно інформації з реєстру Державного архітектурно-будівельного контролю (далі - ДАБК) видно, що у ньому відсутні відомості щодо скасування або видачі/реєстрації документів, що дають право відповідачеві на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 (магазину продовольчих товарів). Крім того, винесення припису та сама перевірка відбулися без повідомлення, без участі відповідача, що є порушенням вимог п.9, п.12 Порядку № 553. Також, представник відповідача зазначає, що і відсутні докази того, що позивач був чи є замовником будівництва нежитлового приміщення за наведеною адресою. Представник відповідача зазначає, що відповідач не був присутній ні на перевірці, ні під час складання припису, а, відповідно, не відмовлявся від підписання акту перевірки та припису, а отже, позивачем було порушено п.17, п.21 Порядку №553, а посилання позивача про надіслання припису на адресу відповідача нічим не підтверджені всупереч вимогам ст.ст.72,73 Кодексу адміністративного судочинства України. За викладеного, представник відповідача вважає, що є всі підстави для відмови у задоволенні позову позивача. У доповненні до відзиву на позов представник відповідача також зазначає, що позивач безпідставно зазначає про те, що право на звернення з даним позовом до суду надано позивачеві ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки можливість бути позивачем та відповідачем є загальним елементом правосуб`єктності, проте не є способом реагування на невиконання приписів складених позивачем, а також вказує і на те, що позивачем не надано інформацію з відповідного реєстру повідомлення про початок виконання будівельних робіт саме відповідачем, а тому позивачем безпідставно визначено ОСОБА_2 суб`єктом містобудування та у акті не зафіксовано факту самочинного будівництва у зв`язку із чим вважає, що звернення до суду із позовними вимогами не може бути способом реалізації компетенції позивача.

Позивач свого представника у судове засідання 05.06.2020р. із належно оформленими повноваженнями для участі у даній справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, виходячи з вимог пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України не забезпечив, причини не направлення свого представника у судове засідання 05.06.2020р. та невиконання позивачем вищенаведених вимог Конституції України у період з 01.01.2020р. по 05.06.2020р. суду не надав, про дату, час та місце судового розгляду даної справи повідомлений належним чином 15.05.2020р. об 11:48 год. засобами електронного зв`язку, що підтверджується відповідним електронним повідомленням та довідкою від 19.05.2020р., складеною згідно до вимог ч.3 ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, позивач, як суб`єкт владних повноважень є повідомленим про дату, час та місце судового розгляду даної справи належним чином виходячи з вимог ст.129 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.166-167).

У відповідності до вимог п.1 ч.3 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки за умови, якщо такий учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Враховуючи наведене, належне повідомлення позивача про дату, час та місце судового розгляду даної справи 15.05.2020р. (а.с.166), не повідомлення позивачем про причини неявки та не вжиття без поважних причин (таких доказів суду не надано позивачем) заходів щодо забезпечення участі представника позивача у судових засіданнях із повноваженнями, встановленими нормами Конституції України упродовж з 01.01.2020р. по 05.06.2020р., з урахуванням розумних строків розгляду справи, встановлених процесуальними нормами, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами з урахуванням вимог п.1 ч.3 ст.205 наведеного Кодексу.

Ухвалою суду від 06.05.2019р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання було призначене на 24.05.2019р. згідно до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.2).

У судовому засіданні 24.05.2019р. з метою надання додаткових доказів учасниками справи за їх клопотанням була оголошена перерва до 03.07.2019р., що підтверджується змістом протоколу судового засідання (а.с.93-94).

Ухвалою суду від 03.07.2019р. провадження у даній адміністративній справі було зупинено до набрання законної сили судових рішенням у справі №200/6514/19 згідно до вимог п.3 ч.1 ст.236 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.120-122).

У зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням у справі №200/6514/19 - 01.10.2019р. згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, провадження у даній справі було поновлено, окрім того, через сплив шестидесятиденного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, необхідністю витребування від учасників справи додаткових письмових пояснень, судом було здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження, підготовче засідання у даній справі було призначене на 18.03.2020р. на підставі ст.ст. 237, 260 Кодексу адміністративного судочинства України згідно ухвали суду від 19.02.2020р. (а.с.130-135).

18.03.2020р. через оголошення загальнодержавного карантину з урахуванням положень Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020р. №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», обмеження пересування територією області громадян, з метою недопущення порушення прав учасників справи на участь у розгляді справи, підготовче засідання у даній справі було перенесене на 21.04.2020р. згідно довідки №11 від 18.03.2020р. (а.с.143-145).

21.04.2020р. з урахуванням поданих учасниками справи клопотань про проведення підготовчого засідання без участі їх представників (а.с.149-151) судом було проведено підготовче засідання без участі учасників справи за наявними у ній матеріалами за наслідками якого було закрито підготовче провадження у даній справі та судовий розгляд даної справи по суті було призначено на 20.05.2020р. виходячи з вимог ст.ст.180-183 Кодексу адміністративного судочинства України, що підтверджується змістом ухвали суду від 21.04.2020р. (а.с.155).

Ухвалою суду від 15.05.2020р. у зв`язку із продовженням дії карантину до 22.05.2020р., строк розгляду даної справи було продовжено до 04.08.2020р. та її розгляд відкладено на 05.06.2020р. (а.с.163-165).

У судовому засіданні 05.06.2020р. представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позову позивача з підстав, наведених у відзиві та у доповненні до відзиву, а також з урахуванням того, що припис від 15.01.2019р., що був підставою для звернення з даним позовом, був скасований за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2019р. у справі №200/6514/19, яке набрало законної сили 01.10.2019р. (а.с.130-134).

У ході судового розгляду справи судом були встановлені наступні обставини у даній справі.

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними відомостями з ЄДРПОУ ( а.с.152-153).

15.01.2019р. посадовою особою позивача на підставі наказу №24п від 08.01.2019р., направлення на проведення позапланового заходу №0011 від 09.01.2019р. було проведено позаплановий захід (перевірка) щодо дотримання відповідачем - ФОП ОСОБА_2 як замовником (суб`єктом містобудування) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил на об`єкті містобудування за адресою: АДРЕСА_1 за результатами якого 15.01.2019р. був складений відповідний акт перевірки за №, за висновком якого було встановлено, що ФОП ОСОБА_2 експлуатує не прийнятий в експлуатацію об`єкт містобудування, розташований за вищенаведеною адресою, що є порушенням ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.12 Порядку №461 та підтверджується змістом копії наведеного акту (а.с.17-25).

На підставі вищенаведеного акту перевірки, 15.01.2019р. посадовою особою також був складений припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил зі змісту якого видно, що позивач вимагав від відповідача з 15.01.2019р. припинити експлуатацію об`єкта містобудування, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 до прийняття його в експлуатацію, встановлено строк його виконання до 30.01.2019р., що підтверджується копією відповідного припису (а.с.26-27,48).

У зв`язку із невиконанням відповідачем в установлений строк вимог вищенаведеного припису, не зупинення відповідачем експлуатації об`єкта містобудування, який не прийнятий в експлуатацію за наведеною вище адресою, заборону використання об`єктів містобудування, які не прийняті в експлуатацію, передбачену ч.8 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивач, як суб`єкт владних повноважень, на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю звертається з даним позовом та просить зобов`язати відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування (магазину продовольчих товарів), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 до прийняття його в експлуатацію посилаючись на порушення відповідачем вищенаведених норм у сфері містобудування та з урахуванням повноважень позивача, наданих йому ч.4 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України, Положення про ДАБК та ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Заслухавши учасників справи, які брали участь у судовому розгляді даної справи у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, проаналізувавши норми чинного законодавства України, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення даного адміністративного позову, виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В той же час, суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України згідно до вимог ч.4 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України.

За п.8 ч.1 ст.4 наведеного Кодексу, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень - п.7 ч.2 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до вимог п.5 ч.4 ст.46 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Повноваження позивача як суб`єкта владних повноважень у сфері містобудування, контролю за дотриманням суб`єктами містобудування (замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями) вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-УІ (далі - Закон №3038).

У відповідності до вимог ч.1 ст.41 Закону №3038 встановлено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.

До органів державного архітектурно-будівельного контролю належать, зокрема, виконавчі органи з питань державного архітектурно-будівельного контролю сільських, селищних, міських рад - п.2 ч.3 ст.6 наведеного Закону №3038.

Відповідно до ст.41 Закону №3038 державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Державний архітектурно-будівельний контроль замовників будівництва, які є фізичними особами, здійснюється відповідно до Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" з урахуванням особливостей правового статусу таких осіб. Порядок здійснення архітектурно-будівельного контролю визначається Кабінетом Міністрів України.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

За ч.3 ст.41 Закону №3038 визначено, що посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право, зокрема:

- у разі виявлення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, містобудівних умов та обмежень, затвердженого проекту або будівельного паспорта забудови земельної ділянки видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил (п.п. «а» п.3 ч.3 ст.41 Закону №3038);

- забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію (п.9 ч. 3 ст.41 Закону №3038).

Статтею 38 Закону №3038 передбачено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Системний аналіз вищенаведених норм чинного законодавства свідчить про те, що позивач, як суб`єкт владних повноважень, наділений правом видавати обов`язкові для виконання приписи щодо усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а також і забороняти за вмотивованим письмовим рішенням позивача експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Тобто, із наведеного можна дійти висновку, що позивач самостійно за своїм вмотивованим письмовим рішенням наділений повноваженнями забороняти експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, тому звернення позивача до адміністративного суду з позовом до відповідача про зобов`язання останнього зупинити експлуатацію об`єкта містобудування не прийнятого в експлуатацію до прийняття його в експлуатацію (що фактично є забороною експлуатацію об`єкта будівництва не прийнятого в експлуатацію) суперечить нормам п.9 ч.3 ст.41 Закону №3038.

Також статтею 38 Закону №3038 встановлено, що у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, передбачено право органу державного архітектурно-будівельного контролю за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності на звернення із позовом до адміністративного суду про знесення самочинно збудованого об`єкта.

Таким чином, вищенаведеними нормами спеціального закону у сфері містобудування позивачеві, як суб`єкту владних повноважень, на виконання його функцій щодо контролю за дотриманням вимог містобудівної діяльності суб`єктами містобудування, за умови виявлення факту самочинного будівництва, надано право звертатися до адміністративного суду лише з позовами про знесення самочинно збудованого об`єкта, що є тим превентивним способом для усунення порушень законодавства у наведеній сфері і зобов`язує відповідного суб`єкта містобудування виконати вимоги контролюючого органу, у даному випадку, вимоги ДАБК.

При цьому, слід зазначити, що звернення з іншим позовом суб`єкта владних повноважень (зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію) ніж про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт, встановленого ст.38 Закону №3038 чинним законодавством не передбачено, у зв`язку з чим позивач, як суб`єкт владних повноважень, не може користуватися правом на звернення до суду з позовом про зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію, оскільки позивач, як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у сфері містобудування такого права не має згідно аналізу вищенаведених вимог спеціального законодавства.

Таким чином, звертаючись до суду з цим позовом, позивач фактично намагається розширити повноваження, надані такому суб`єкту чинним законодавством, що суперечить приписам ст. 19 Конституції України про необхідність органу державної влади, органу місцевого самоврядування та їх посадових і службових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Отже, право позивача, як суб`єкта владних повноважень, з метою виконання делегованих йому державою функцій у сфері містобудування на звернення до суду з позовом із застосуванням такого способу як зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію, чинним законодавством не передбачено.

Окрім того, слід зазначити, що позивач наділений правом самостійно забороняти за вмотивованим письмовим рішенням експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію (п.9 ч. 3 ст.41 Закону №3038), а тому звернення з позовом до суду з позовними вимогами про зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію, є безпідставним, необґрунтованим та таким, що суперечить п.9 ч.3 ст.41, ст.38 Закону №3038, ч.4 ст.5, п.5 ч.4 ст. 46 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також адміністративним судом враховується і те, що припис про усунення виявлених порушень від 15.01.2019р., що був підставою для звернення позивача до адміністративного суду з даним позовом у даній справі, скасований як протиправний за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2019р. у справі №200/6514/19, яке набрало законної сили 01.10.2019р. (а.с.130-134).

У відповідності до вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За викладених обставин та враховуючи, що за вищенаведеним судовим рішенням встановлена протиправність припису позивача від 15.01.2019р., що фактично був підставою і для звернення позивача з даним позовом, вказане вище судове рішення набрало законної сили, суд приходить до висновку про відсутність будь-яких обґрунтованих підстав і для задоволення даного адміністративного позову виходячи з вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування - ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем у ході судового розгляду даної справи не доведено жодними належними та достатніми доказами правомірності звернення до суду з даних позовом про зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію виходячи з вимог, встановлених ст.38 Закону №3038, з урахуванням обставин, встановлених судом та аналізу вищенаведених норм чинного законодавства у сфері містобудування та виходячи з того, що забороняти (фактично є способом зупинення об`єкта містобудування) експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію має повноваження сам позивач за своїм вмотивованим письмовим рішенням за п.9 ч. 3 ст.41 Закону №3038.

Судом критично надається оцінка та відхиляються доводи представника позивача про те, що підставою для звернення до суду з даним позовом є невиконання відповідачем його припису від 15.01.2019р., з огляду на те, що на момент розгляду даної справи (05.06.2020р.) вказаний припис позивача скасований як протиправний рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2019р. у справі №200/6514/19, вказане рішення набрало законної сили 01.10.2019р. та встановлені обставини у наведеній справі звільняються від доказування у цій справі виходячи з вимог ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також є безпідставними і необґрунтованими посилання позивача на те, що його право звернення до суду з даним позовом як суб`єкта владних повноважень з метою реалізації своїх владних управлінських функцій, визначене ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», оскільки, у даному випадку, повноваження позивача врегульовані спеціальним законом, яким є Закон №3038, який встановлює лише право звернення позивача до адміністративного суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкту (ст.38 Закону №3038), право звернення з позовами до суду у інший спосіб (зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію) обраний позивачем вказаним Законом №3038 не передбачено, а тому не відповідає і вимогам ч.4 ст.5, п.5 ч.5 ст.46 Кодексу адміністративного судочинства України, а відповідно, суперечить частині 2 статті 19 Конституції України за нормами якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність у позивача, як суб`єкта владних повноважень, права на звернення до суду з позовом у спосіб зобов`язання відповідача зупинити експлуатацію об`єкта містобудування до прийняття його в експлуатацію, оскільки, в даному випадку, обраний спосіб є неналежним способом реалізації органом державної влади (органом місцевого самоврядування) своїх повноважень та суперечить ст.38 Закону №3038, а відповідно, і не відповідає вимогам вищенаведеної ч.2 ст.19 Конституції України.

За викладеного, у адміністративного суду відсутність обґрунтовані правові підстави для задоволення даного адміністративного позову, тому у його задоволенні позивачеві слід відмовити повністю.

З урахуванням того, що позов не підлягає задоволенню, судові витрати позивача по сплаті судового збору у розмірі 1921 грн. понесених згідно платіжного доручення №000081 від 04.04.2019р. (а.с.3) слід покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 78, 94, 122, 132, 139, 193, 205, 241-246, 250, 251 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача згідно до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (у разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини рішення) відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу УІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19),строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину згідно до п.3 розділу УІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 10.06.2020р.

Суддя С.О. Конєва