Справа № 380/1173/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/1173/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Яцишина А.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.12.2019 року №,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (79069, м.Львів, вул.Шевченка, 317) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.12.2019 року №.

Позовні вимоги ТзОВ «Альфа Тіда» обґрунтовує тим, що оспорюване ним податкове повідомлення-рішення не відповідає фактичним обставинам справи, було прийняте контролюючим органом із порушенням норм матеріального права й суперечать чинному законодавству України.

Так, позивач зазначає, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТзОВ «Альфа Тіда», у результаті якої контролюючим органом було встановлено, що господарські операції між позивачем та його контрагентами ТзОВ «Авераж Захід», ТзОВ «ОТП» нібито фактично не здійснювалися та документувалися виключно з метою отримання податкових вигод.

Позивач стверджує, що такі висновки контролюючого органу є хибними, оскільки його операції з контрагентами носили реальний характер, що підтверджується належними та допустимими доказами - укладеними договорами, актами здачі-приймання робіт (надання послуг), штатним розписом, товарно-транспортними накладними, видатковими накладними тощо. При цьому, позивач підкреслює, що всі первинні документи, які складалися при документуванні господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій.

Також, позивач акцентує увагу на тому, що господарські операції, які ставляться під сумнів податковим органом, здійснювалися ним із метою реалізації власної господарської компетенції та були необхідні для провадження його діяльності як суб`єкта господарювання.

Відтак, ТзОВ «Альфа Тіда» вважає, що висновки відповідача, яких він дійшов за результатами перевірки, ґрунтуються здебільшого на домислах та необґрунтованих твердженнях, при цьому, контролюючим органом не було дано належної оцінки усім наявним доказам із урахуванням норм чинного законодавства України, які безумовно та однозначно свідчили б про реальність господарських операцій позивача з його контрагентами та, відповідно, про відсутність порушення чинного законодавства України зі сторони саме ТзОВ «Альфа Тіда».

Тож, позивач вважає, що прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 27.12.2019 року № є протиправним і підлягає скасуванню.

02.03.2020 року від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи та з якого вбачається, що рішення контролюючого органу є цілком законним і обґрунтованим, прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією і законами України, а тому жодних підстав для скасування такого не вбачається.

11.03.2020 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

16.03.2020 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення по суті спору.

Ухвалою суду від 23.04.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

14.05.2020 року представник позивача подав до суду додаткові пояснення до позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити з підстав, що викладені у позові.

Відповідач не забезпечив належного представництва у розгляді справи. 25.05.2020 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача надійшло до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням Кабінетом Міністрів України карантинних заходів на території України.

Вирішуючи питання про доцільність участі в судовому засіданні представника відповідача, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, постановою КМ України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (з урахуванням змін внесених постановою КМ України від 16.03.2020 року №215) встановлено з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року на всій території України карантин, заборонивши: відвідування закладів освіти її здобувачами; з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року проведення всіх масових (культурних, розважальних, спортивних, соціальних, релігійних, рекламних та інших) заходів, у яких бере участь понад 10 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування; з 00 год. 01 хв. 17 березня 2020 року до 3 квітня 2020 року роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №239 карантин продовжено до 24.04.2020 року, а постановами Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 року №291 - до 11 травня 2020 року, від 04.05.2020 року продовжено карантин до 22.05.2020 року.

Рішенням Уряду від 20.05.2020 року продовжено карантин до 22.06.2020 року з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 року №540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, розділ VI «Прикінцеві положення» КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо строку розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження тощо продовжуються на строк дії такого карантину».

Суд зауважує, що у період дії карантинних заходів Львівським окружним адміністративним судом забезпечено процесуальну можливість для сторін та учасників справи доступу до суду, в тому числі і шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та надіслання до суду необхідних процесуальних документів й письмових пояснень у даній справі для урахування їх під час розгляду справи.

При цьому, суд зважає на те, що діяльність органу податкової служби на період проведення карантинних заходів припинена не була, а відтак, у відповідача була процесуальна можливість прийняти участь у розгляді даної справи, шляхом проведення судового засідання в порядку відеоконференції та висловлення своєї позиції як в усній, так і у письмовій формі, шляхом надіслання цих пояснень на поштову чи електронну адресу суду. Проте, відповідач не зважаючи на широкий обсяг прав, наданих йому щодо забезпечення його процесуальної можливості доступу до суду таким правом не скористався без поважних причин.

Більше того, суд наголошує, що розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням представника відповідача, у зв`язку із карантинними заходами.

З огляду на приведені обставини справи, суд вважає, що чергове відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призводить до свідомого затягування відповідачем-суб`єктом владних повноважень розгляду справи, порушення права інших осіб на доступ до суду та порушення судом процесуальних норм щодо граничних строків вирішення спору.

Водночас, з огляду на вищевикладене, зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, від відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву та додаткові письмові пояснення, з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, задля захисту життя, здоров`я і безпеки, зокрема, учасників справи, суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи і ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності представника податкового органу.

Розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

ТзОВ «Альфа Тіда» зареєстроване як юридична особа; на податковий облік позивача взято 04.04.2018 року. У періоді, який перевірявся, ТзОВ «Альфа Тіда» було платником, окрім іншого, податку на додану вартість.

У період з 18.11.2019 року по 22.11.2019 року на підставі направлення від 18.11.2019 року, виданого Головним управлінням ДПС у Львівській області Горпинюку Т.С. головному державному ревізору-інспектору відділу збору податкової інформації управління податкових перевірок, трансферного ціноутворення та міжнародного оподаткування ГУ ДПС у Львівській області, відповідно до п.п.16.1.5, 16.1.7 п.16.1 ст.16, п.п.20.1.2 п.20.1 ст.20, п.73.3 ст.73, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України та наказу ГУ ДПС у Львівській області від 15.11.2019 року №2163 була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТзОВ «Альфа Тіда» з питань проведення взаємовідносин із ТзОВ «Авераж Захід» за період січень 2019 року, ТзОВ «ОТП» за період лютий 2019 року та правомірності їх відображення у податкових деклараціях з податку на додану вартість та податковій декларації з податку на прибуток, за результатами якої складено акт №502/05.10/42043701 від 03.12.2019 року (надалі за текстом - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

1)п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України, завищення суми податкового кредиту на 109500,00 грн. за січень 2019 року, що призвело до заниження податку на додану вартість, що підлягав сплаті до бюджету на загальну суму 109500,00 грн. за січень 2019 року.

В акті зафіксовано, що при проведенні перевірки контролюючий орган використав інформацію та узагальнений перелік документів, а саме: -договори купівлі-продажу із додатками, виписки банку, оборотно-сальдову відомість по рах.631; -дані автоматизованої інформаційної системи ДПС: БД АІС «Податковий блок»; -дані з архівів електронної звітності Центру обробки електронної звітності ДПС України (Єдиний реєстр податкових накладни); -податкову інформацію від 02.08.2019 року №47/14.1/42103079 щодо ТзОВ «Авераж Захід» за звітні періоди декларування податку на додану вартість з 03.05.2018 року по 31.03.2019 року.

Так, на переконання контролюючого органу, основними доказами порушень податкового законодавства ТзОВ «Альфа Тіда» є:

-проведення безтоварних операцій (зустрічний транзит), спрямованих на здійснення операцій з надання податкової вигоди ТзОВ «Авераж Захід» при штучному формуванні витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру;

-неможливість встановити транспортні засоби, якими здійснювалось перевезення ПММ, недостатня кількість персоналу для здійснення заявлених фінансово-господарських операцій за січень 2019 року, неможливість встановити складські приміщення, на яких повинні були зберігатися ПММ;

-в наданих до перевірки видаткових накладних відсутні обов`язкові реквізити посади і прізвища осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа, місце складання видаткових накладних, П.І.Б. особи, яка отримала товар; надані для перевірки ТзОВ «Альфа Тіда» первинні документи хоча й відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не відображають реального руху ТМЦ між останнім та ТзОВ «Авераж захід», тобто є недостовірними;

-ТзОВ «Авераж Захід» є фігурантом кримінального провадження №0000030 за фактом вчинення злочину, передбаченого ст.ст.205, 209, 358 КК України, згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05.04.2019 року;

-по ТзОВ «Авераж захід» не підтверджені взаємовідносини з контрагентами-постачальниками за період з 03.05.2018 року по 31.03.2019 року неможливо підтвердити операції з реалізації товарів (робіт, послуг) в адресу контрагентів-покупців за період з 03.05.2018 року по 31.03.2019 року;

-неподання ТзОВ «ОТП» до органів ДПС фінансової звітності (Ф1) за 6 місяців 2019 року;

-відсутність у ТзОВ «ОТП» підтвердження наявності у нього основних засобів, будь-якої інформації про наявні складські приміщення, резервуари, де б зберігалися ПММ, інформації про наявність власного чи орендованого автомобільного чи іншого транспорту, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства.

На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС у Львівській області було прийнято податкове повідомлення-рішення:

-№ від 27.12.2019 року, згідно якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість в загальній сумі 136875,00 грн. (у т.ч. за податковими зобов`язаннями 109500,00 грн.; за штрафними (фінансовими) санкціями 27375,00 грн.).

Вказане податкове повідомлення-рішення не оскаржувалося позивачем в адміністративному порядку.

При цьому, не погоджуючись із рішенням відповідача, позивачем було заявлено означений позов.

Під час проведення податкової перевірки відповідачем встановлено, що позивач у періоді, який перевірявся мав господарські відносини із ТзОВ «Авераж Захід» та ТзОВ «ОТП», які ставляться під сумнів.

З приводу пов`язаності придбаних позивачем послуг з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, то суд зауважує наступне.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону №996-ХІV визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до визначення ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а)придбання або виготовлення товарів та послуг; б)придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в)отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г)ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ)ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Отже, суд вважає, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість, у зв`язку з таким придбанням.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності, відповідно до принципу офіційного з`ясування обставин справи в адміністративному судочинстві, зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, згідно принципу змагальності, суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень якщо їх обґрунтованість заперечує.

Згідно копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності ТзОВ «Альфа Тіда» є вантажний автомобільний транспорт (КВЕД 49.41), що включає в себе усі види перевезень вантажним транспортом.

Як стверджується матеріалами справи, для здійснення цілей господарської діяльності у користуванні позивача перебувають наступні автомобілі:

-вантажний автомобіль марки MERCEDES-BENZ ATEGO 2528 (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , рік випуску: 2004; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 01.05.2018 року №3/2018;

-вантажний автомобіль марки MAN TGA 18.310 (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_3 , номер шасі: НОМЕР_4 , рік випуску: 2005; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 11.07.2018 року №5/2018;

-вантажний автомобіль марки MERCЕDES-BENZ ATEGO 1828 (бортовий-тентований) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_5 , номер шасі: НОМЕР_6 , рік випуску: 1998; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 16.08.2018 року №6/2018;

-вантажний автомобіль марки MAN TGM 18.240 (фургон) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_7 , номер шасі: НОМЕР_8 , рік випуску: 2006; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 23.08.2018 року №7/2018;

-вантажний автомобіль марки RENAULT PREMIUM (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_9 , номер шасі: НОМЕР_10 , рік випуску: 2003; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 25.08.2018 року №8/2018;

-вантажний автомобіль марки RENAULT PREMIUM (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_11 , номер шасі: НОМЕР_12 , рік випуску: 2004; перебуває у користуванні ан підставі договору оренди від 04.09.2018 року №9/2018;

-вантажний автомобіль марки RENAULT PREMIUM 250.18 (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_13 , номер шасі: НОМЕР_14 , рік випуску: 2003; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 18.10.2018 року №11/2018;

-вантажний автомобіль марки RENAULT PREMIUM (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_15 , номер шасі: НОМЕР_16 , рік випуску: 2002; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 18.10.2018 року №10/2018;

-вантажний автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1317 (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_17 , номер шасі: НОМЕР_18 , рік випуску: 1998; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 01.11.2018 року №12/2018;

-вантажний автомобіль марки MAN 18.220 (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_19 , номер шасі: НОМЕР_20 , рік випуску: 2005; пребуває у користуванні на підставі договору оренди від 09.11.2018 року № 13/2018;

-вантажний автомобіль марки MERCEDES-BENZ ATEGO 1523 (фургон ізотермічний) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_21 , номер шасі: НОМЕР_22 , рік випуску: 2004; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 24.11.2018 року №14/2018;

-вантажний автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1523 (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_23 , номер шасі: НОМЕР_24 , рік випуску: 1998; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 13.02.2019 року №1/2019;

-вантажний автомобіль марки RENAULT PREMIUM (фургон-рефрижератор) з державними реєстраційними номерами НОМЕР_25 , номер шасі: НОМЕР_26 , рік випуску: 2001; перебуває у користуванні на підставі договору оренди від 20.02.2019 року №2/2019.

Судом встановлено, що між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (виконавець) та Приватним підприємством «Транс Логістик» (замовник) 02.05.2018 року було укладено договір №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування.

Відповідно до умов цього договору (п.2.1), виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з транспортного, транспортно-експедиційного, експедиційного обслуговування - перевезення вантажів та/або організація перевезення вантажів автотранспортом територією України, а замовник зобов`язується приймати та оплачувати натежним чином надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором.

Згідно п.9.1 договору №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018 року, договір діє протягом 1 (одного року), а п.9.2 встановлена умова автоматичної пролонгації даного договору.

Як з`ясовано судом під час розгляду справи, договір №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018 року є чинним, діє і на його виконання ТзОВ «Альфа-Тіда» здійснює вантажні перевезення. Зазначені вище вантажні автомобілі використовуються для здійснення перевезень за договором.

Факт здійснення вантажних перевезень за період, що перевірявся, а також за інші періоди підтверджується маршрутними листами та товарно-транспортними накладними, зокрема, за період з 02.01.2019 року по 31.03.2019 року, які досліджені судом.

Також, оскільки для забезпечення безперебійних перевезень - для виконання зобов`язань за договором №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018 року необхідна велика кількість пального, відповідно таке було, як стверджується матеріалами справи, закуплено у ТзОВ «Авераж Захід» на підставі договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 03.01.2019 року №8 на загальну суму 657001,80 грн. та у ТзОВ «ОТП» на підставі договору поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт від 06.02.2019 року №2019/5 на загальну суму 700000,00 грн.

Так, згідно умов договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 03.01.2019 року №8, продавець - ТзОВ «Авераж Захід» зобов`язується передати у власність покупцеві - ТзОВ «Альфа Тіда» товари та надавати послуги з використанням паливних карток на АЗС, а покупець зобов`язується приймати товари, послуги та повністю оплачувати їх вартість в порядку та на умовах, вказаних у цьому договорі та додатках (додаткових угодах) до нього; отримання товарів та послуг покупцем здійснюється через пред`явників паливних карток. Згідно п.3.1 цього Договору, передача у власність (поставка) товарів та надання послуг покупцю здійснюється продавцем цілодобово на АЗС, при умові пред`явлення паливної картки покупцем. Відповідно до п.3.4 Договору, загальна кількість, вартість, асортимент товарів і послуг, що передаються за цим договором сторонами не обмежується і визначається на підставі фактичної кількості, асортименту та вартості поставлених товарів та наданих послуг цим договором, що підтверджуються електронними даними Процесінгового центру, або даними чеків POS-терміналів АЗС, або касових чеків, або зведених актів приймання-передачі, або зведених видаткових накладних, якими оформляються транзакції і які підтверджують факт передачі товарів та надання послуг покупцю.

На виконання вищевказаного договору позивачем було отримано від ТзОВ «Авераж Захід» дизельне паливо на загальну суму з ПДВ 657001,80 грн.

За наслідками здійснення господарських операцій контрагента із позивачем, останньому виписано видаткову накладну №РН-0100011 від 11.01.2019 року.

Позивач оплатив товар/надані послуги, що підтверджується платіжними дорученнями №272 від 05.02.2019 на суму 330000,00 грн., №306 від 04.03.2019 року на суму 261301,62 грн., №269 від 31.01.2019 року на суму 65700,18 грн. та виписками з банківської установи по особовому рахунку.

На виконання умов договору позивачем відображено в обліку отримання від ТзОВ «Авераж Захід» податкову та видаткову накладну на товар (нафтопродукти) на загальну суму 657001,80 грн., в т.ч. ПДВ 109500,30 грн.

Згідно договору поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт №2019/5 від 06.02.2019 року, укладеного між позивачем (покупець) та ТзОВ «ОІЛ ТРЕЙД ПЛЮС» (продавець), продавець зобов`язується передати у власність покупця товари на АЗС з використанням пластикових електронних паливних карток, а покупець зобов`язується приймати у власність товари та повністю оплачувати їх вартість; передача електронних паливних карток здійснюється після пред`явлення довіреності.

Згідно акту прийому-передачі паливних карток до договору №2019/15, продавець - ТзОВ «ОІЛ ТРЕЙД ПЛЮС» передав у користування покупцю ТзОВ «Альфа Тіда» паливні картки в кількості 18 штук.

На виконання умов договору постачальником виписано видаткову накладну №540 від 28.02.2019 року щодо поставки дизельного палива на загальну суму з ПДВ 700000,00 грн.

Дослідивши вказані первинні документи для документального оформлення господарських операцій з придбання/отримання ТзОВ «Альфа Тіда» товару/послуг, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, видаткові накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, одиниці виміру товару, кількості, ціни.

Посилання відповідача на недоліки видаткових накладних суд вважає такими, що, загалом, в сукупності з іншими доказами в підтвердження реальності здійснення господарських операцій, не доводять безтоварність облікових господарських операцій між позивачем та контрагентами.

Із матеріалів справи слідує, що у свою чергу Приватне підприємство «Транс Логістик», здійснює транспортне обслуговування ряду компаній на території України, у тому числі таких як - ТзОВ «Логістік Юніон» та ТзОВ «АТБ-маркет», а саме вивіз/привіз продукції на територію та з території розвантажувального центру, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Шевченка, 335.

Щодо особливостей роботи позивача із ПП «Транс Логістик» представник позивача у судовому засіданні зазначив, що суть роботи між ними зводиться до того, що кожного дня представник замовника - ПП «Транс Логістик» надсилає уповноваженій особі ТзОВ «Альфа Тіда» заявку, де значиться необхідна кількість транспортних засобів під завантаження на конкретний день. Уся документація, у тому числі маршрутні листи та товаро-транспортні накладні, складаються замовником, а також надсилаються на адресу виконавця.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що кожного дня на території розвантажувального центру завантажується та розвантажується велика кількість автомобілів, тобто автомобілі позивача покривають лише невелику частину необхідних перевезень. Таким чином, усі інші транспортні засоби належать різним особам, як фізичним, так і юридичним, а всі завантаження здійснюються через одного диспетчера, який є присутнім на тій чи іншій зміні(день/ніч).

В означеному випадку, суд, з огляду на вищевказане, зважає на людський фактор щодо наявності технічних помилок у товаро-супроводжуючих документах.

На підтвердження виконання перевезень за умовами Договору №1705 про надання послуг з транспортного обслуговування від 02.05.2018 року представником позивача надано додаткові докази копії актів здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) за період січень-лютий 2019 року.

Спростовуючи твердження відповідача щодо ненадання позивачем доказів виконання позивачем умов договору із ПП «Транс Логістик», суд зазначає, що оскільки предметом дослідження даного спору є саме реальність здійснених операцій по перевезенню й відповідно реальність операції щодо закупленого пального, а тому позивачем надано до суду, як і контролюючому органу під час перевірки, докази, які вказують на реальність здійснених поїздок/перевезень, а саме акти приймання-передачі (надання послуг) за період з грудня 2018 року по лютий 2019 року.

Підсумовуючи викладене, суд зауважує, позивач у даній справі надав ряд доказів на підтвердження реальності господарських операцій по придбанню товарів у ТзОВ «Авераж Захід» на підставі договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 03.01.2019 року №8 та використання цих товарів у господарській діяльності ТзОВ «Альфа Тіда»; докази наявності у нього в штаті водіїв, які керують транспортними вантажними засобами, що перебувають в оренді у ТзОВ «Альфа Тіда» на підставі відповідних договорів оренди, а також надано ряд копій товарно-транспортних накладних, з яких вбачається здійснення перевезень саме позивачем (в товарно-транспортних накладних в графі перевізник зазначено саме - ТзОВ «Альфа Тіда») в межах території України на різні відстані; оскільки при розгляді справи досліджено, що кожен з орендованих вантажних автомобілів споживає різну кількість пального на 100 км шляху, однак така кількість коливається від 30 до 40 літрів на 100 км шляху, тому відповідно кількість придбаних та використаних карток на пальне відповідає кількості здійснених маршрутів.

Так, податковим органом фактично не прийняті до уваги ані наявні первинні документи, надані на підтвердження реальності господарських операцій, ані той факт, що контрагенти платника є належним чином зареєстрованими юридичними особами.

За приписами п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу (п.201.8 ПК України).

Пунктом 201.10 ст.201 ПКУ передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Виходячи із вищезазначеної норми, податкова накладна є документом, що підтверджує факт сплати покупцем ПДВ у ціні товару.

Положеннями п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704, в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Суд зазначає, що правочини, укладені між позивачем та контрагентами є такими, що укладені між правоздатними та дієздатними юридичними особами, за формою та змістом не суперечать закону, предметом спірних правочинів не є речі, що обмежені в цивільному обороті. Отже, такі договори є належними та допустимими доказами наявності між Позивачем та його контрагентами факту вчинення правочинів в розумінні ст.202 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Доказів повернення коштів позивачу від контрагентів після їх перерахування, наявності у позивача та його контрагентів спільного інтересу щодо фіктивного отримання коштів за поставлений товар (що могло б мати місце у разі пов`язаності цих осіб), відповідачем не надано.

Щодо висновків відповідача в акті перевірки про наявність в інформаційних базах податкового органу інформації відносно контрагента позивача ТзОВ «Авераж Захід», згідно якої у вказаного суб`єкта господарювання відсутні необхідні умови для здійснення господарських операцій, відсутні ідентифікаційні номера підприємців-перевізників, основні фонди, необхідний технічний персонал, виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, тощо, суд зазначає, що як встановлено Верховним Судом у постанові від 16.01.2018 року у справі №820/4648/13-а, твердження податкового органу про відсутність у контрагентів позивача необхідної для ведення господарської діяльності кількості працівників, технічних, транспортних, інших виробничих ресурсів, відсутність за юридичною адресою на момент звірки не свідчить про безтоварність угод поставки з позивачем.

Аналогічний висновок Верховного Суду наведений у постанові від 16.01.2018 року у справі №826/1398/14.

Отже, враховуючи викладене, твердження відповідача щодо неспроможності контрагентів позивача надати обумовлені договорами послуги і роботи та поставити товари, - не підтверджені жодними належними доказами з боку контролюючого органу. Доводи про відсутність у контрагента позивача трудових ресурсів, дані щодо мінімальної кількості працівників також не можуть спростовувати фактичне виконання господарських операцій, адже контролюючим органом в акті перевірки не наведено, які саме ресурси необхідні для надання спірних послуг, а також не доведено зв`язку цього факту з неможливістю виконати розглядувані послуги, роботи із залученням інших осіб та /чи орендованого майна.

Посилання відповідача в акті перевірки на наявність інформації відносно контрагента позивача ТзОВ «Авераж Захід», який є фігурантом в кримінальному провадженні №00000030 за фактом скоєння злочину, передбаченого ст.205, ст.209, ст.358 КК України, згідно ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05.04.2019 року не можуть бути підставою для визначення порушень підприємством позивача вимог Податкового кодексу України та притягнення до відповідальності, оскільки згідно ст.61 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Тому, якщо контрагент позивача не виконав свого зобов`язання зі сплати податків до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи.

Окрім того, як на доказ сумнівного характеру діяльності ТзОВ «Авераж Захід» відповідач посилається на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 року у справі №463/3239/19, якою розглядались апеляційній скарги адвоката, що діяв, зокрема, в інтересах ТзОВ «Авераж Захід» на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова про накладення арешту на майно та «Результати опрацювання зібраної податкової інформації» від 02.08.2019 року, опрацьованою самим же відповідачем.

Водночас, судом з`ясовано, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 30.05.2019 року у справі №463/3239/19 розглядались апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 02 травня 2019 року, якою накладено арешт на суми ПДВ в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміту ПДВ) ТОВ «Крістал Пелес», ТОВ «ЗАХІД БЕСТ», ТОВ «БОР-ТОРГ», ТОВ «Мірта ТМ», ТОВ «Бізнес Інжиніринг», ТзОВ «Галілео Захід», ТзОВ «Авераж Захід», ТОВ «ФЕЛІНС», ТОВ «Амбон», ТОВ «ТОП БУД ДИЗАЙН», ТзОВ «Амалфі», ТОВ «Трейдком-Торг», ТОВ «Врожай-Агро», ТОВ «К.А.С.», ТОВ «ЧМЗ» та ТОВ «СМТ-Торг», на які останні мають право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних із забороною використовувати або будь-яким чином відчужувати вищезазначене майно, починаючи з дня винесення ухвали, а також, повідомляти правоохоронні органи усно та письмово, про суму ПДВ, що знаходяться в системі електронного адміністрування ПДВ (ліміт ПДВ) за першим запитом слідчого, на час його надання і на момент оголошення ухвали слідчого судді, в межах кримінального провадження №0000093.

При цьому, відсутні будь-які докази наявності вироків, повідомлення певним особам підозри, чи хоча б будь-яка інформація про хід слідства чи певних слідчих дій, які б могли вказувати на причетність ТзОВ «Авераж Захід», ТОВ «Бор-Торг», ТОВ «Топ Буд Дизайн», ТОВ «Захід Бест» до вчинення злочину.

Таким чином, суд наголошує, що допоки немає вироку у кримінальній справі щодо контрагента (посадових осіб контрагента), сам факт наявності інформації щодо відкритих кримінальних проваджень не є належними та допустимими доказами в адміністративній справі.

Також суд зазначає, що посилання відповідача на результати опрацьованих податкових інформацій у підтвердження нереальності господарських операцій позивача, містять лише загальну оцінку господарської діяльності контрагентів позивача та їх наступних контрагентів, без оцінки діяльності у відносинах з позивачем, зокрема, щодо реальності здійснення досліджуваних господарських операцій.

Окрім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок, платник не може відповідати за порушення, допущені його постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Так, відповідно до статті 47 Податкового кодексу України, складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому, такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Крім того, суд зауважує, що чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Суд зазначає, що, як вбачається з акту перевірки, документи, які свідчили б про незаконну господарську діяльність контрагента/-ів позивача у податкового органу відсутні, жодних заходів, крім дослідження інформації, що наявна у контролюючого органу не вжито, документи фактично не досліджувались ГУ ДПС у Львівській області й жодної правової оцінки вказаним документам надано не було.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності і йому було відомо про можливі порушення, які могли б допускати його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тож, податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податком на додану вартість та податком на прибуток на суму понесених витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів, що підтверджують її здійснення.

Водночас, суд зауважує, що сам по собі факт неможливості ідентифікації осіб, які брали участь у вчиненні господарських операцій, нерозбірливий почерк, несуттєві недоліки в первинних господарських документах, відсутність приміщень у контрагентів, робітників і т.д. не може тягнути за собою негативних наслідків для платника податку у вигляді зменшення податкового кредиту, оскільки платник податків може бути необізнаним стосовно допущених порушень та дійсних намірів таких фізичних осіб, які представляють такого контрагента.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011року у справі №21- 47/10.

Суд зазначає, що первинні фінансово-господарські документи, складені у межах спірних правовідносин (договори, додатки до них, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), звіти, видаткові накладні), фактично відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону №996-ХІV, відсутність первинних документів під час перевірки в акті перевірки не встановлено.

Таким чином, на переконання суду, висновки акту перевірки про те, що первинні фінансово-господарські документи у спірних господарських операціях мають формальний характер та не підтверджують реальність господарських операцій є безпідставними, а ймовірні порушення при їх створенні чи під час діяльності контрагентів суб`єкта господарювання не позбавляють правового значення виписаних ними первинних документів.

Отже, суд вважає, що акт перевірки сформовано на припущеннях, а не на конкретних фактах чи доказах, які б носили правовий характер.

Виходячи з зазначеного, а також беручи до уваги принципи податкового законодавства, закріплені в статті 4 ПК України, є підстави для розуміння того, що податкова інформація по контрагенту платника податку, яка зібрана іншим податковим органом і розміщена в базах даних ДПС щодо відносин з іншими контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями, не може мати безпосереднього впливу (в тому числі і негативного) та зв`язку з господарськими відносинами платником податку, оскільки така інформація з баз даних ДПС за своїми юридичними наслідками не може бути одночасно такою, що безпосередньо не порушує права чи інтереси платника податків і одночасно такою, що може бути використана податковим органом в якості доказу на підтвердження нереальності (фіктивності) господарських операцій платника податків.

Крім того, підприємство не може нести відповідальність за порушення своїм контрагентом правил звітування про наявність основних фондів та/чи трудових ресурсів.

Даний висновок узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», згідно з яким якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку.

Суд, дослідивши долучені до матеріалів справи докази (зокрема, копії - договору купівлі-продажу товарів з використанням паливних карток від 03.01.2019 року №8, видаткових накладних від 11.01.2019 року, платіжних доручень, оборотно-сальдової відомості, картки рахунку, договору №1705 про надання послуг транспортного обслуговування від 02.05.2018 року, договорів оренди транспортних засобів, штатного розпису, наказів про прийняття на роботу та цивільно-правових договорів, договору поставки товарів з використанням пластикових електронних паливних карт від 06.02.2019 року №2019/5, актів приймання-передачі товарів/наданих послуг, товарно-транспортних накладних за період з 02.01.2018 року по 30.03.2018 року), приходить до висновку, що такі свідчать про належне виконання сторонами своїх договірних зобов`язань.

На переконання суду змістом акту перевірки не наведено фактичних даних, які б обґрунтовано на впевнено вказували на порушення платником податків положень податкового законодавства, сам акт перевірки містить низку суперечностей за змістом, які у належний спосіб не перевірені та не усунуті, та необґрунтованих припущень, отже його висновки не можуть бути підставою для застосування до платника податків будь-яких заходів податкової відповідальності.

В той же час, суд наголошує, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника, у зв`язку з його господарською діяльністю.

Припущення відповідача про відсутність у позивача та його контрагентів виробничих та транспортних ресурсів тощо є безпідставним, оскільки навіть відсутність ресурсів не виключає можливості реального виконання контрагентами господарських операцій і не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вимоги позивачем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). При цьому, замовник послуг не зобов`язаний перевіряти контрагентів на наявність власних або орендованих ресурсів.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №826/14549/15 (касаційне провадження №К/9901/28924/18) та від 06 лютого 2018 року у справі № 816/155/15-а (касаційне провадження №К/9901/8403/18).

У зв`язку з чим, суд наголошує на необхідності дотримання позиції Європейського Суду з прав людини, яку він висловив у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п.43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

У відповідності до ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується також із практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, в п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

При цьому, суд також відзначає, що в контексті податкових спорів встановлення обов`язку сплатити податок/позбавлення права отримати податкову вигоду розглядається як позбавлення власності. Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (п.49) Суд вказав, що збільшення податковим органом зобов`язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих ст.1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, і таке втручання за Конвенцією може бути визнано тільки, якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Також і в п.53 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії», п.23 рішення у справі «Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії» Суд відзначив, що позбавлення власності повинно здійснюватися лише на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, зважаючи на відсутність належного доведення фактів дійсного порушення позивачем податкового законодавства, слід прийти до висновку, що втручання в його майнові права та позбавлення права на податкові вигоди було безпідставним.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, позивач мав право розраховувати на передбачені податковим законодавством вигоди від провадження своєї діяльності й правомірно ними скористався, визначаючи податкове зобов`язання з податку на додану вартість за результатом своєї діяльності. У той же час, відповідач дійшов необґрунтованого висновку про його заниження та прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення без достатніх для того правових підстав.

Таким чином, аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд приходить до висновку, що суб`єкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення, не дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.12.2019 року № задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 27.12.2019 року №.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (79003, м.Львів, вул.Стрийська, 35; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа Тіда» (79069, м.Львів, вул.Шевченка, 317) судовий збір в сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пп.15.5 п.15 Розділу VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2020 року.