Справа № 760/33899/19
Суддя: Оксюта Т. Г.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/760/484/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Оксюти Т.Г.

при секретарі Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Києві справу, в порядку спрощеного позовного провадження, за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Києві в особі інспектора роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції сержанта Погорілої Карини Віталіївни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову Серії ЕАК №1830176 від 06.12.2019 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП; провадження у справі закрити.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.12.2019 інспектором роти №5 батальйону №1 УПП в м. Києві ДПП сержантом Погорілою К.В. винесено постанову Серії ЕАК №1830176 у відношенні позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перевищення встановленого в населених пунктах швидкісного режиму.

Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним з наступних причин.

Суб`єктивна думка, припущення та бажання інспектора патрульної поліції, що викладені у постанові, не відповідають положенням ст. 251 КУпАП та є недостовірними.

Висновок, про те, що позивачем скоєне адміністративне правопорушення є недоведеним належними доказами.

Позивач зазначав, що 06.12.2019, він, керуючи транспортним засобом Hyndai Sonata д.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Борщагівській в м. Києві, в бік центру міста, був зупинений інспектором патрульної поліції чоловічої статі, який не представився перед початком спілкування із позивачем.

Інспектор патрульної поліції повідомив позивачу про те, що він рухався з перевищенням встановленого в населених пунктах швидкісного режиму, а саме зі швидкістю 84 км/год замість дозволених 50 км/год., і що відносно нього буде складена постанова про накладення адміністративного стягнення.

На вимогу позивача щодо доказів скоєного ним правопорушення, позивачу було продемонстровано монітор приладу ТruСАМ 000787, де начебто було зафіксоване його правопорушення.

Інспектор не роз`яснив позивачу його права та обов`язки під час розгляду відносно нього справи про адміністративне правопорушення, як того вимагає ст. 279 КУпАП.

Після чого інший інспектор патрульної поліції сержант Погоріла К.В., яка не приймала участі в розгляді справи про адміністративне правопорушення, підійшла до автомобіля позивача та надала йому постанову Серії ЕАК №1830176 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої позивача було визнано винним в порушенні п.12.4 ПДР та накладено стягнення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., при цьому в постанові було зазначено, що саме інспектор патрульної поліції сержант Погоріла К.В. здійснила розгляд справи, хоча остання і не розглядала справу.

Також, позивач вважає, що вимірювання швидкості руху автомобіля було проведено за допомогою несертифікованого технічного засобу, а відтак в матеріалах справи відсутні будь-які об`єктивні і беззаперечні докази наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови.

Крім того, позивач вважає порушенням винесення постанови на місці вчинення правопорушення та відразу після того, як правопорушення, нібито було вчинено.

Зазначав, що він не був обізнаним, не мав часу та фізичної можливості скористатись своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, зокрема подавати докази, заявляти клопотання, користуватись правовою допомогою.

Жодних пояснень відповідачем у позивача відібрано не було. В оскаржуваній постанові ніяким чином не відображено незгоди позивача із винністю у вчиненні адміністративного правопорушення.

Позивач вважає постанову незаконною, винесену безпідставно, з істотними порушеннями прав позивача та таку, що не відповідає обставинам справи.

На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

У встановлений ухвалою строк відзив від відповідача не надійшов.

Суд вивчивши та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно із нормами Конституції України та Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Встановлено, що 06.12.2019 інспектором роти №5 батальйону №1 УПП в місті Києві ДПП сержантом Погорілою К.В. винесено постанову Серії ЕАК №1830176 у відношенні позивача, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а саме перевищення встановленого в населених пунктах швидкісного режиму (п. 12.4. ПДР), на що слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч. 1 статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Згідно із п. 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Так, позивач стверджує про відсутність правових підстав застосування лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 .

В той же час, на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12.

Дійсно, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 №1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не згадується в нормах чинного законодавства України.

Прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 №437 і становить 1 рік.

Проведення періодичної, позачергової повірок ЗВТ та повірки після ремонту передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08.02.2016 №193.

Відповідно до вимог зазначеного Порядку повірка ЗВТ проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, державними підприємствами, які належать до сфери управління Мінекономрозвитку та провадять метрологічну діяльність, та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки ЗВТ. Повірку ЗВТ проводять згідно з методиками повірки, які містяться в нормативно-правових актах або національних стандартах.

Відповідно до пункту 3 розділу IV зазначеного Порядку оформлення результатів періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту здійснюється таким чином: 1) позитивні результати періодичної, позачергової повірок та повірки після ремонту ЗВТ засвідчують відбитком повірочного тавра на ЗВТ чи записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційних документів та/або оформлюють свідоцтво про повірку ЗВТ за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку. На вимогу заявника можливе поєднання зазначених видів засвідчення результатів повірки; 2) свідоцтво про повірку ЗВТ може бути оформлене: на паперовому носії; в електронній формі - у разі дотримання вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та цього Порядку.

Підпунктом 16 пункту 3 розділу IV зазначеного Порядку передбачено, що у разі якщо відбиток повірочного тавра або пломбу пошкоджено чи свідоцтво про повірку втрачено, ЗВТ вважається неповіреним.

З урахуванням наведеного, суд вважає безпідставним твердження позивача про те, що неправомірним є використання відповідачем лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20.

Разом з тим, відповідно до положень ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При цьому, відповідачем відзиву до суду не подано.

За змістом ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.

З огляду на зазначене, законодавцем визначено правові ознаки об`єктивної сторони адміністративних правопорушень у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема час і місце їх вчинення.

Разом з тим, під час судового розгляду не встановлено підтвердження перевищення позивачем швидкості саме у вказаний в постанові час - 10 год. 58 хв. 06.12.2019 року.

Щодо доводів позивача щодо неправомірності розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 №5-рп/2015 вказав, що скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку передбачено спеціальну спрощену процедуру приятгнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Тобто провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалось. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП.

Відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому зазначені доводи позивача не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Згідно із ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази суду надають учасники справи (ч.3 ст.77 КАС України).

Верховний Суд у своїй постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззапереченим доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

В свою чергу, відповідачем не надано суду належних та допустмих доказів законності та обгрунтованості оскаржуваного рішення.

Зважаючи на те, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутності складу адміністративного проступку провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

П.3 ч.3 ст.286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 06.12.2019 серії ЕАК № 1830176, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа про вказане адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись статтями 122, 251, 268, 283, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 3, 5, 47, 49, 72, 73, 74, 75, 76, 77, 192, 193, 194, 199, 202, 203, 204, 205, 211, 224, 225, 227, 229, 241, 242, 243, 244, 246, 250, 286, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову Серії ЕАК №1830176 від 06.12.2019 винесену інспектором роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в місті Києві Департаменту патрульної поліції сержантом Погорілою Кариною Віталіївною про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 122 КУпАП та справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя