Справа № 520/1184/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

04 червня 2020 р. № 520/1184/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Василенко А.А.,

представника позивача - Нелюби С.А. (ордер серії ВІ №1008465 від 17.02.2020),

представника відповідача - Голуб В.В. (наказ №339/к від 27.12.2019),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, буд.13, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Нелюба Марина Анатоліївна, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непоновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни та зобов`язати Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформленим протоколом №23 від 06.12.2019 року, щодо нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на один місяць, яке введене в дію наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2019 року №4119/5. Позивач зауважив, що строк застосованого дисциплінарного стягнення сплинув, однак станом на день звернення до суду з позовом у Єдиному реєстрі приватних виконавців України наявний запис про зупинення його діяльності, у зв`язку з чим провадити свою діяльність він не має можливості. Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів" визначено, що державний виконавець, діяльність якого зупинена перед поновленням діяльності має скласти іспит, однак, на момент закінчення строку дисциплінарного стягнення Порядок проведення такого іспиту Міністерством юстиції не прийнятий, що в свою чергу порушує конституційне право позивача на працю.

Представник відповідача у письмовому відзиві на позов вказав, що заперечує проти позову, вважає помилковим твердження позивача про допущення по відношенню до нього протиправної бездіяльності щодо невідновлення доступу до Єдиного реєстру приватних виконавців України. З посиланням на частину третю статті 43 Закону "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів" представник відповідача зазначив, що для поновлення діяльності позивача після закінчення строку зупинення його діяльності він зобов`язаний скласти іспит у порядку, передбаченому статтею 33 цього Закону.

11 лютого 2020 року набрав чинності наказ Міністерства юстиції України від 28 січня 2020 року №297/5 "Про затвердження Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29 січня 2020 року за №100/34383. Пунктом 13 вказаного Порядку визначено, що для проходження автоматизованого анонімного тестування приватний виконавець подає до структурного підрозділу Мін`юсту, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), відповідну заяву. Мін`юст забезпечує проходження приватним виконавцем автоматизованого анонімного тестування протягом одного місяця з дня надходження його заяви. Враховуючи викладене, Міністерством юстиції України листом від 11 лютого 2020 року №194/20.5.1/33-20 повідомлено позивача про необхідність подати до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідну заяву для складання іспиту перед поновленням діяльності. Станом на 19.02.2020 така заява від позивача до Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції України не надходила. Відтак, у зв`язку із наявністю законодавчого обмеження (необхідність складання іспиту) можливість продовження діяльності приватного виконавця залежить виключно від свідомих дій позивача, а не зумовлена протиправною бездіяльністю відповідача. Тому з огляду на дію зазначених вище нормативно-правових актів, допоки приватний виконавець не складе іспит, Міністерство юстиції не має жодних правових підстав для відновлення доступу до Єдиного реєстру приватних виконавців.

У відповідь на відзив представник позивача зазначив, що дія Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28 січня 2020 року №297/5 в силу ст.58 Конституції України не має зворотної дії часі, отже не може поширюватись на правовідносини, які виникли до набрання чинності вказаним підзаконним нормативно-правовим актом, у зв`язку з чим просив вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та нечинним наказ Міністерства юстиції України від 28.01.2020 №297/5 "Про затвердження Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.01.2020 за №10034383.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 04.02.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

Протокольною ухвалою суду від 12.03.2020 року закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

Частиною 2 статті 193 Кодексу адміністративного судочинства визначено, що суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Постановою Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено на усій території України карантин з 12 березня 2020 року.

Пунктом 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України визначено, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

В судовому засіданні представник позивача - Нелюба С.А. (ордер серії ВІ №1008465 від 17.02.2020), підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити посилаючись на зміст обґрунтування адміністративного позову.

Представник відповідача - Голуб В.В. (наказ №339/к від 27.12.2019), у судовому засідання заперечував проти позовних вимог, у зв`язку з чим просив суд прийняти рішення про відмову в задоволенні позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі скарги ОСОБА_2 від 30.08.2019 відповідно до статті 34 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", пункту 19 розділу ІІІ Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.10.2018 №3284/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.10.2018 за №1119/32647, Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 .

За результатами проведеної перевірки складено довідку, в якій зазначено про виявлені порушення. Зокрема, встановлено, що під час здійснення діяльності приватним виконавцем порушуються вимоги законодавства, яке регулює питання організації діяльності приватного виконавця та порядок примусового виконання рішень.

06 грудня 2019 року Дисциплінарною комісією приватних виконавців прийнято рішення, оформлене протоколом №23, про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця строком на 1 місяць.

21 грудня 2019 року Міністерством юстиції України прийнято наказ №4119/5 "Про зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 ", пунктом 1 якого введено в дію рішення Дисциплінарної комісії від 06 грудня 2019 року, оформлене протоколом №23 про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 та пунктом 2 зупинено діяльність приватного виконавця строком на один місяць (а.с.63).

13.01.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Нелюба М.А. звернувся до Міністерства юстиції України з листом, в якому зазначив, що дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця, застосованого рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 06.12.2019 року у формі протоколу №23 введеного наказом Міністерства юстиції України від 21.12.2019 року №4119/5, строком на 1 місяць та спливає 21 січня 2020 року.

Оскільки порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем (у тому числі, порядок складання іспиту відповідно до частин першої та другої статті 33 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів") станом на 13 січня 2020 року не затверджено, то відсутні підстави для складання відповідного іспиту, у зв`язку з чим приватний виконавець Нелюба М ОСОБА_3 . просив поновити його діяльність як приватного виконавця (а.с.10-11).

Міністерство юстиції України листом від 11 лютого 2020 року №194/20-5-1/33-20 на звернення ОСОБА_1 від 13.01.2020 року щодо поновлення діяльності приватного виконавця, посилаючись на приписи статей 33, 42, 43 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", вказало, що для поновлення діяльності приватного виконавця, зупиненої на підставі пункту 4 частини першої статті 42 цього Закону, приватний виконавець після закінчення строку зупинення його діяльності зобов`язаний скласти іспит у порядку, передбаченому статтею 33 цього Закону. Також повідомлено, що 11.02.2020 року набрав чинності наказ Міністерства юстиції України від 28.01.2020 №297/5 "Про затвердження Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем" зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2020 року за №100/34383.

На виконання пункту 13 вказаного Порядку, приватному виконавцю для складання іспиту перед поновленням діяльності запропоновано подати до департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відповідну заяву про проходження автоматизованого анонімного тестування, проведення якого Мін`юст забезпечує протягом одного місяця з дня надходження такої заяви (а.с.64).

Позивач, вважаючи, що зупинення його діяльності як приватного виконавця понад строк накладення дисциплінарного стягнення зумовлене протиправною бездіяльністю відповідача, який не вчинив дій, спрямованих на поновлення діяльності приватного виконавця, звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначається Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02 червня 2016 року №1403-VIII (далі Закон ).

Відповідно до статті 1 Закону №1403-VIII, примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності (частина друга статті 16 Закону №1403-VIII). Частиною третьою статті 18 цього Закону встановлено, що приватний виконавець під час здійснення своєї діяльності не може займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), інструкторської та суддівської практики із спорту та роботи в органах Асоціації приватних виконавців України) або підприємницькою діяльністю.

Приписами статті 17 Закону №1403-VIII передбачено, що Міністерство юстиції України формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень; забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає, зокрема: порядок складання кваліфікаційного іспиту, порядок підвищення кваліфікації приватними виконавцями; здійснює контроль за діяльністю приватних виконавців та визначає порядок здійснення контролю за діяльністю приватного виконавця; вводить в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; зупиняє та припиняє право на здійснення діяльності приватного виконавця.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону №1403-VIII, особа не має права здійснювати діяльність приватного виконавця після внесення до Єдиного реєстру приватних виконавців України запису про зупинення або припинення права на здійснення діяльності приватного виконавця.

Як встановлено статтею 38 даного Закону, підставою для притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону №1403-VIII Дисциплінарна комісія розглядає подання про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності та приймає рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення протягом двох місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

Порядок діяльності Дисциплінарної комісії та процедура розгляду подань про притягнення приватних виконавців до дисциплінарної відповідальності визначено Положенням про Дисциплінарну комісію приватних виконавців, затвердженим наказом Міністерства юстиції від 27 листопада 2017 року №3791/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2017 року № 1442/31310 (далі Положення №3791/5).

Пунктом 18 даного Положення встановлено, що у разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається вид дисциплінарного стягнення, який застосовано до приватного виконавця. У разі прийняття Дисциплінарною комісією рішення про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця у протоколі засідання Дисциплінарної комісії зазначається строк, на який зупинено діяльність приватного виконавця.

Відповідно до пункту 29 Положення №3791/5 рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Мін`юсту. Дата видання наказу Мін`юсту є датою застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Частиною другою статті 41 Закону №1403-VIII приписи, якої кореспондуються з пунктом 29 Положення №3791/5, визначено, що рішення Дисциплінарної комісії про задоволення відповідного подання Міністерства юстиції України чи Ради приватних виконавців України та застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України.

Згідно з частиною третьою вказаної статті Закону №1403-VIII про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Порядок та підстави зупинення діяльності приватного виконавця визначено статтею 42 Закону №1403-VIII. Так відповідно до пункту 4 частини першої вказаної статті діяльність приватного виконавця зупиняється у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця - на строк, визначений у рішенні Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України. З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби (частини третя-четверта статті 42 Закону №1403-VIII).

Порядок поновлення діяльності приватного виконавця визначено положеннями статті 43 Закону №1403-VIII. Відповідно до частини третьої вказаної статті Закону №1403-VIII для поновлення діяльності приватного виконавця, зупиненої на підставі пункту 4 частини першої статті 42 цього Закону, приватний виконавець після закінчення строку зупинення його діяльності зобов`язаний скласти іспит у порядку, передбаченому статтею 33 цього Закону.

Статтею 33 Закону №1403-VIII об`єднано питання підвищення кваліфікації та поновлення діяльності приватного виконавця. Частинами першою-другою статті 33 даного Закону встановлено, що приватний виконавець зобов`язаний постійно підвищувати свою кваліфікацію та кожні п`ять років з дня отримання посвідчення приватного виконавця безоплатно складати іспит шляхом автоматизованого анонімного тестування. Приватний виконавець, діяльність якого на час складення іспиту зупинена, зобов`язаний скласти іспит перед поновленням діяльності.

Частиною третьою статті 33 Закону №1403-VIII визначено, що Порядок підвищення кваліфікації приватним виконавцем затверджується Міністерством юстиції України.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що рішення Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця вводиться в дію наказом Міністерства юстиції України, дата видання якого є датою застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення; про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення робиться запис у Єдиному реєстрі приватних виконавців України; для поновлення діяльності приватного виконавця у разі зупинення його діяльності у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення необхідно скласти іспит.

Відповідно до частини шостої статті 43 Закону №1403-VIII, діяльність приватного виконавця поновлюється на підставі наказу Міністерства юстиції України з дня внесення відповідної інформації до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Приписами частини сьомої статті 43 Закону №1403-VIII визначено, що Міністерство юстиції України зобов`язане видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця протягом трьох робочих днів з дня встановлення обставин для її поновлення або припинення дії обставин, що були підставою для видання наказу про її зупинення.

З матеріалів справи слідує, що діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби М.А. зупинена строком на один місяць на підставі наказу Міністерства юстиції України від 21 грудня 2019 року №4119/5 у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, тобто на підставі пункту 4 частини першої статті 42 Закону №1403-VIII. Отже, з урахуванням приписів пункту 29 Положення №3791/5 відлік строку застосування до позивача дисциплінарного стягнення розпочався 21 грудня 2019 року. Зі спливом місячного строку, на який було зупинено діяльність позивача, така відповідно до положень частини третьої статті 43 Закону №1403-VIII підлягає поновленню після складення ним іспиту. Тобто, складення приватним виконавцем іспиту є обставиною для поновлення діяльності приватного виконавця та є підставою для видачі Міністерством юстиції України наказу про її поновлення протягом трьох робочих днів. Водночас, на час спливу строку дії дисциплінарного стягнення (21 січня 2020 року), суб`єктом владних повноважень, на якого ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" покладено обов`язок приведення у відповідність нормативно-правових актів вимогам цього закону, не було прийнято порядок складання приватним виконавцем іспиту для поновлення його діяльності, що позбавило позивача можливості на відновлення його професійної діяльності.

Стосовно доводів представника відповідач про набрання чинності Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем (затверджений наказом 28 січня 2020 року №297/5, який зареєстрований у Міністерстві юстиції 29 січня 2020 року за №100/34383; далі Порядок №297/5) та необхідності позивача проходження встановленого цим порядком процедури, суд зауважує, що вказаний нормативно-правовий акт набрав законної сили 11.02.2020 року, тобто після звернення позивача до Міністерства юстиції України з заявою про поновлення діяльності приватного виконавця.

Згідно із ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що прийнятий Міністерством юстиції України Порядок поширює свою дію на правовідносини, які склалися після набрання чинності цим Порядком.

Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovdandPine v. The Czech Republic), "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), "Трго проти Хорватії" (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу "належного урядування", згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава в особі суб`єктів владних повноважень, в даному випадку - Міністерство юстиції України, не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру встановлення процедури відновлення діяльності приватних виконавців після накладення на них дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення їх діяльності на певний строк, що сприяло б юридичній визначеності в адміністративним правовідносинах, які зачіпають насамперед трудові та майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує частину другу статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд оцінює правомірність поведінки суб`єкта владних повноважень через призму критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог щодо визнання бездіяльності Міністерства юстиції України щодо непоновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 .

Суд зауважує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Зобов`язуючи орган державної влади виконати свої дискреційні повноваження, суд встановлює справедливість та відновлює баланс взаємодії між суб`єктами владних повноважень та фізичними особами. Також суд унеможливлює виникнення вільного трактування та зловживання органами державної влади своїми дискреційними повноваженнями.

У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта ухвалити рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та спрямований на недопущення свавілля в органах влади.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Олссон проти Швеції" від 24 березня 1988 року зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.07.2018 року у справі 3820/4263/17.

Також суд зазначає, що згідно зі ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права.

В рішенні від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Таким чином, суд доходить висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача буде зобов`язання Міністерства юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 .

Стосовно клопотання представника позивача вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним, нечинним наказ Міністерства юстиції України від 28.01.2020 №297/5 "Про затвердження Порядку підвищення кваліфікації приватним виконавцем", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 29.01.2020 за №10034383, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Водночас, частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

З викладених у відповіді на відзив правової позиції представника позивача доцільності виходу суду за межі заявлених позовних вимог, в рамках статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України не встановлено.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 27 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністірів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Беручи до уваги вищевикладене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог позивача в обсязі, заявленому в позовній заяві.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства юстиції України щодо непоновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни.

Зобов`язати Міністерство юстиції України видати наказ про поновлення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Нелюби Марини Анатоліївни.

Підстав для виходу за межі позовних вимог судом не виявлено.

Стягнути на користь Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (сімсот сорок) грн. 80 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (01001, м.Київ, вул.Городецького, буд.13, ).

Роз`яснити, що судове рішення буде виготовлено у повному обсязі у порядку ч.3 ст.243 КАС України; набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню шляхом подання апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку п.15.5 Розділу VII КАС України та у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлений 05 червня 2020 року.

Суддя О.В. Панченко