Справа № 420/3668/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3668/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо перерахунку та виплати йому пенсії за вислугою років з 01.04.2020 у зв`язку зі зміною розміру посадового окладу; зобов`язати відповідача з 01.04.2020 перерахувати та виплатити позивачу пенсію в складі грошового забезпечення з врахуванням розміру посадового окладу, запровадженого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в розмірі 15 мінімальних заробітних плат з коефіцієнтом 1,1 в сумі 77 929,50 грн; окладу за військове звання в сумі 135 грн; надбавки за вислугу років 35% в сумі 27 275,33 грн; надбавки за службу в умовах режимних обмежень 15% в сумі 11 689,43 грн, без обмеження виплати пенсії максимальним розміром.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому виплачується пенсія на підставі рішення Приморського районного суду від 25.07.2016 у справі 522/11884/16, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.09.2015 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії в складі грошового забезпечення з врахуванням: нового розміру посадового окладу запровадженого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI виходячи з відповідного розміру мінімальних заробітних плат; окладу за військове звання - 130грн.; надбавки за вислугу років в розмірі 35%; надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%. При цьому, пенсія позивачу виплачується безстроково з врахуванням розміру посадового окладу запровадженого ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010 №2453-VI визначеного з відповідного розміру мінімальних заробітних плат. 04.12.2018 Конституційним Судом України прийнято рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII щодо визначення посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат». У зв`язку із цим в березні 2020 р. позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування пенсії з розрахунку 15 мінімальних заробітних плат, без обмеження максимальним розміром, на підставі відповідної довідки. Однак листом від 01.04.2020 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області необґрунтовано відмовило позивачу в перерахунку пенсії, що зумовило його звернутись за судовим захистом.

Ухвалою суду від 30.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.05.2020 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою КМУ № 45 від 13.02.2008. Згідно з цим Порядком пенсії, призначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Головні управління ПФУ у десятиденний строк з моменту надходження відповідного повідомленням складають списки та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії. На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії для кожної особи та в місячний строк надають їх до ГУ ПФ. Повідомленням Мінсоцполітики про підстави перерахунку позивачу пенсії відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» до ГУ ПФ не надходило, тому підстави для перерахунку пенсії згідно довідки відсутні. Також відповідно до ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб» та Положення № 28-2 від 22.12.2014, органи ПФУ здійснюють призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, а розрахунок років та визначення розміру грошового забезпечення чи окремих його складових для обчислення пенсії не входить до їх компетенції Іншого порядку проведення перерахунку пенсій чинним законодавством не передбачено. Крім того, відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром, адже перерахунок пенсійної виплати наразі не проведено.

Ухвалою суд від 19.05.2020 в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зупинення провадження по справі № 420/3668/20 до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 620/1116/20 (провадження № Пз/9901/5/20) відмовлено.

03.06.2020 до суду від позивача надійшла заява, згідно з якою відзив ГУ ПФУ в Одеській області на адміністративний позов ним отримано і на його погляд, останній не містить обґрунтованих заперечень проти адміністративного позову, а тому відповіді не потребує.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч.2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , проходив військову службу в Збройних Силах України, в тому числі у відповідності до Указу Президента України від 04.08.2003 №802/2003 на посаді судді військового місцевого суду Одеського гарнізону.

Наказом заступника Міністра оборони України від 14.12.2006 №105, відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗС України, позивача звільнено з військової служби в запас за пп. «б» п. 67 (за станом здоров`я), з правом носіння військової форми одягу.

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_1 від 29.12.2006, Крусян А.В. має право на пільги, установлені законодавством для ветеранів військової служби, перебуває на обліку Головного управління ПФУ в Одеській області, яким з 01.01.2007 йому була призначена пенсія за вислугу строків служби (за вислугу років) згідно із законодавством про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби і військової служби за контрактом та їх сімей, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 29.12.2006.

Позивачу виплачується пенсія на підставі рішення Приморського районного суду від 25.07.2016р. (набрало законної сили 20.09.2016р.) у справі 522/11884/16, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.09.2015 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії в складі грошового забезпечення з врахуванням: нового розміру посадового окладу запровадженого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI виходячи з відповідного розміру мінімальних заробітних плат; окладу за військове звання - 130грн.; надбавки за вислугу років в розмірі 35%; надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%.

Згідно з ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI посадовий оклад судді місцевого суду, складає десять мінімальних заробітних плат

Особливості статусу військових суддів визначались Законом України від 7 лютого 2002 року №3018-III «Про судоустрій в Україні» (чинного на час призначення позивачу пенсії).

Статтею 63 зазначеного Закону передбачено, що судді військових судів перебувають на військовій службі і входять до штатної чисельності Збройних Сил України. Військові звання суддям військових судів присвоюються Президентом України за поданням Голови Верховного Суду України, якщо інше не встановлено законом. Строки та порядок присвоєння військових звань, порядок звільнення з військової служби суддів визначаються законом. Військовий суддя крім здійснення правосуддя не може залучатися до виконання інших обов`язків військової служби.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-XII «Про статус суддів» (чинного на час призначення позивачу пенсії), грошове утримання судді військового суду складається з посадового окладу, окладу за військове звання, доплат за кваліфікаційний клас судді та за вислугу років військовослужбовця.

Схеми посадових окладів суддів відповідних судів на час перерахування позивачу пенсії було встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 13 грудня 1999 року №2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», а в подальшому, Законом України від 7 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Отже, оскільки специфіка правового статусу суддів військових судів полягає в тому, що цей правовий статус включає і статус військовослужбовця і судді одночасно, а частина третя статті 63 Закону №2262-ХІІ пов`язує перерахунок призначеної пенсії з фактичною зміною видів грошового забезпечення, що і відбулось із введенням в дію Закону України від 07.07.2010р. №2453-VI «Про судоустрій та статус суддів».

При цьому, частина третя статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не вказує на рішення суб`єкта владних повноважень про зміну видів грошового забезпечення військовослужбовців як на підставу для перерахунку пенсії, а пов`язує її перерахунок з фактичною зміною видів грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду України від 24.04.2012 по справі № 21-84а12, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Частинами 1, 2 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (в редакції чинній на час перерахунку пенсії) передбачено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці.

Статтею 78 Кодексу адміністративного судочинства України визначено підстави звільнення від доказування.

Так, частиною 4 вказаної статті передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарський, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Приморського районного суду від 25.07.2016р. (набрало законної сили 20.09.2016р.) у справі 522/11884/16 визнане право ОСОБА_1 на отримання пенсії в складі грошового забезпечення з врахуванням розміру посадового окладу запровадженого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI виходячи з 10 мінімальних заробітних плат.

При цьому, пенсія позивачу виплачується безстроково з врахуванням розміру посадового окладу запровадженого ч.3 ст.133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010р. №2453-VI визначеного з відповідного розміру мінімальних заробітних плат.

Водночас, 04.12.2018 року Конституційним Судом України прийнято рішення №11-р/2018, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII щодо визначення посадового окладу судді в розмірі 10 мінімальних заробітних плат. Це положення підлягає застосуванню у його первинній редакції, а саме: «Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується з 1 січня 2015 року - 15 мінімальних заробітних плат».

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної зарплати у 2020 році складає у місячному розмірі - 4723грн.

Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008р. №45 (далі Порядок).

Згідно з вимогами Порядку №45 перерахунок пенсій проводиться на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, виданих органами, установами, організаціями і підприємствами.

Відповідно до довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 20.02.2020 року складається з розміру посадового окладу запровадженого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, Рішенням Конституційного Суду України від 04.12.2018р. №11-р/2018; окладу за військовим званням в розмірі 130грн., надбавки за вислугу років в розмірі 35%, надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%.

26.03.2020р. позивач звернувся до відповідача з заявою про нарахування пенсії з розрахунку 15 мінімальних заробітних плат, без обмеження максимальним розміром, на підставі вказаної довідки.

Але, листом від 01.04.2020р. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області необґрунтовано відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії.

Відповідно до частини другої статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій, призначених особам офіцерського складу провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Отже, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії та перелічених норм законодавства з 01.04.2020р. ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії виходячи з посадового окладу в розмірі 15 мінімальних заробітних плат, в складі грошового забезпечення з врахуванням: окладу за військове звання - 130грн.; надбавки за вислугу років в розмірі 35%; надбавки за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15%.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений як Конституцією, так і Законами України.

Пенсійний фонд України відповідно до пункту 2 Положення у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (стаття 8 Конституції України). Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Частиною 3 статті 22 Конституції України передбачено, що звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів, не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статей 151-1, 151-2, 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними. Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року№ 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Стабільність правового регулювання проявляється, зокрема, у неприпустимості внесення довільних змін до наявної системи норм та є віддзеркаленням підтримання довіри громадян до законів та дій держави. Збереження розумної стабільності означає, серед іншого, обов`язок законодавця враховувати при зміні умов набуття права на отримання соціальних благ законні очікування, пов`язані з виконанням (повністю або частково) умов набуття такого права.

Забезпечення верховенства права має враховуватися законодавцем і при внесенні змін до законів, передусім забезпечувати недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод (стаття 22 Конституції України).

Питання недопущення звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод неодноразово було предметом конституційного розгляду. Зокрема, у абзаці шостому пункту 4 Рішення від 14 червня 2007 року №3-рп/2007 зазначається, що звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.

Конституційний Суд України в Рішенні № 9-рп/20р від 28 квітня 2009 року, вказуючи на недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, що об`єктивно призведе до погіршення становища особи в суспільстві через їх обмеження, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов`язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абзац п`ятий пункту 5 мотивувальної частини).

Гарантоване статтею 46 Конституції право громадян на соціальний захист, що передбачає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та і інших випадках, передбачених законом, системно пов`язано, зокрема, із частиною п`ятою статті 17 Основного Закону, якою окремо наголошено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців (як особливої категорії громадян) полягає також у тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей зумовлено не втратою працездатності, безробіттям або відсутністю достатніх засобів для існування (стаття 46 Конституції України), а особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру їх доходів чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер (рішення Конституційного Суду України: від 06 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги, компенсацій і гарантій; від 17 березня 2004 року №7-рп/2004 у справі про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів; рішення від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004).

Остаточно сформованою та закріпленою з зазначених вище питань стала позиція Конституційного Суду України, викладена у Рішенні по справі за № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, а саме: частина сьома статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Виходячи із викладеного, у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Окрім того, згідно Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» такі обмеження визначені з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», стаття 43 якого визнана Конституційним Судом України не конституційною.

Також, оскільки пенсію позивачу було призначено до набрання чинності Законами України від 24.12.2015 р. №911- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» та від 08.07.2011 року №3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та у відповідності до прикінцевих та перехідних положень останнього, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна норма міститься також і в наказі Міністерства соціальної політики України від 07 березня 2013 року № 106 «Про застосування норми абзацу третього пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Обґрунтованість підстав позову підтверджується матеріалами судової практики як національних судів, так і Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), а саме: у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» та «Федоренко проти України» ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S.A. v. Belgium, Рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, №332, с. 21, п. 31; пункт 21 Рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України»).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 02 березня 2005 року у справі «Von Maltzan and Others v. Germany»). ЄСПЛ робить висновок про те, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема, є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) - на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність.

Крім того, практикою ЄСПЛ сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у Рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (пункт 61). Також у Рішенні від 13 грудня 2001 року в справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (пункт 109). У Рішенні від 26 червня 2014 року в справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ наголосив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (п. 52).

Рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст.46 Конвенції, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугою років з 01.04.2020 р. в зв`язку зі зміною розміру посадового окладу судді.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за вислугою років з 01.04.2020 р. в зв`язку зі зміною розміру посадового окладу судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.04.2020 року перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію в складі грошового забезпечення з врахуванням: розміру посадового окладу запровадженого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI в розмірі 15 мінімальних заробітних плат в сумі 70845 грн; окладу за військове звання в сумі 130 грн; надбавки за вислугу років - 35% в сумі 24795,75 грн; надбавки за службу в умовах режимних обмежень - 15% в сумі 10626,75 грн, без обмеження виплати пенсії максимальним розміром.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.