Справа № 520/14433/19
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 р. Справа № 520/14433/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Зеленського В.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020, головуючий суддя І інстанції: Мінаєва К.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 31.01.20 у справі № 520/14433/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі за текстом також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом також - відповідач, ГУПФУ), в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження пенсії максимальним розміром та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію з 18.07.2018 по 31.12.2018 без обмеження максимальним розміром пенсії, заборгованість недоодержаної частини пенсії сплатити однією сумою.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром з 18.07.2018 по 31.12.2018.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити пенсію ОСОБА_1 з 18.07.2018 по 31.12.2018 без обмеження максимальним розміром пенсії та здійснити виплату заборгованості неодержаної частини доходів однією сумою.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 у справі №520/7100/19 у задоволенні вимог позивача щодо зобов`язання здійснити виплату недоотриманої частини пенсії після її перерахунку за період з 18.07.2018 по 31.12.2018 без обмеження максимальним розміром було відмовлено. Просить урахувати, що пенсія позивачу призначена 30.12.2017, а тому, з урахуванням приписів пункту другого Прикінцевих положень Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08.07.2011, підстав для її виплати без обмеження максимальним розміром у відповідача немає.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що немає підстав для обмеження пенсії позивача максимальним розміром, оскільки його пенсія була призначена після визнання неконституційними 20.12.2016 положень першого речення частини сьомої статті 43 Закону України №2262-ХІІ. Посилається на правову позицію, викладену Верховним Судом у постановах від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі 522/3049/17, від 15 квітня 2019 року у справі №522/16973/17. За результатами апеляційного перегляду просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив військову службу на Державному підприємстві обслуговування повітряного руху України.

Відповідно до наказу Міністра оборони України №935 від 19.12.2017 позивач був звільнений у запас відповідно до вимог статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З 30.12.2017 позивач отримував пенсію за вислугу років (27) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» у розмірі 70% грошового забезпечення.

Не погоджуючись із розрахунком пенсії та розміром її виплати, вважаючи, що відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії на підставі довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії від 28.05.2019 №1-24.2.2/2862/19, позивач звернувся до суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 у справі №520/7100/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано противоправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову у здійснені перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 за період з 18.07.2018 по 31.12.2018, на підставі довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 22.05.2019 №1-24.2.2/2741/19, оформленої листом від 24.06.2019 №2330/К-14. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 18.07.2018 по 31.12.2018 на підставі довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху України від 22.05.2019 №1-24.2.2/2741/19. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2019 апеляційну скаргу відповідача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 повернуто скаржнику.

Отже, в силу статті 255 КАС України рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 у справі №520/7100/19 набрало законної сили 11.11.2019.

На виконання зазначеного рішення суду ГУПФУ в Харківській області здійснило перерахунок розміру пенсії позивачу, що не заперечується сторонами.

Відповідно до зазначених перерахунків пенсія позивача з 01.01.2018 складала 5092,5 грн (з урахуванням максимального розміру пенсії 15993 грн), з 18.07.2018 - 21868,10 грн (з урахуванням максимального розміру пенсії - 17978,60 грн), з 01.01.2020 - 25084,50 грн (з урахуванням максимального розміру пенсії - 18511,50 грн).

Позивач, убачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виплата пенсії позивачу має здійснюватися без обмеження максимального розміру пенсії, оскільки Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року у справі №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають статті 17 Конституції України, положення першого речення частини сьомої статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.

Положення статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність доповнено згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 848-VIII.

Зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року.

Згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016, зокрема, частина сьома статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з 20 грудня 2016 року частина сьома статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня.

Це означає, що протягом 2018 року стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Внесені Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 року №3668-VI (у тому числі із змінами і доповненнями) до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Даний висновок узгоджується з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі №522/16882/17 та від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 12 березня 2019 року у справі 522/3049/17, від 15 квітня 2019 року у справі №522/16973/17, на які посилається позивач у відзиві на апеляційну скаргу.

Посилання відповідача на те, що позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити виплату недоотриманої частини пенсії після її перерахунку за період з 18.07.2018 по 31.12.2018 без обмеження максимальним розміром розглядалась в межах справи №520/7100/19 та в її задоволенні було відмовлено, є помилковим, адже у справі, що розглядалася, суд першої інстанції, відмовляючи в її задоволенні, дійшов висновку про передчасність цих вимог, оскільки на час звернення із відповідною позовною вимогою у справі №520/7100/19 були відсутні докази того, що проведення перерахунку пенсії позивачу здійснюватиметься з обмеженням граничного розміру пенсії, що виключило можливість судового захисту.

Водночас, колегія суддів зазначає, що приписами частин першої та другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Колегія суддів зауважує, що в даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.

Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Отже, за встановлених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи, що у задоволенні апеляційної скарги відмовлено у повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати зі сплаті судового збору розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2020 у справі №520/14433/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.В. Зеленський
Судді Я.В. П`янова І.С. Чалий