Справа № 127/6622/20
Суддя: Ан О. В.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/6622/20
Провадження № 2-а/127/176/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Власюк І.А.,

представника позивача - Порхун Л.М.,

представника відповідача - Коноваленко Є.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниця адміністративну справу за позовом Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

19.03.2020 Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області звернулось до суду з позовом про затримання громадянина Грузії ОСОБА_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 створює суспільну небезпеку на території держави та Вінницької області, у нього відсутній документ, що дає право на виїзд з території України, відсутній паспорт громадянина Грузії, який би дозволив ідентифікувати його та вжити заходи, передбаченні ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Перебуваючи на території України, ОСОБА_1 притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався до мір покарання, пов`язаних з реальним відбуттям покарання. Для забезпечення звернення до посольства Грузії в Україні для поновлення паспортних документів громадянина Грузії ОСОБА_1 . Управління ДМС України клопоче про затримку іноземця з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на шість місяців.

02.04.2020 року справа надійшла в провадження судді Ан О.В.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на задоволенні позову, зазначила, що позов стосується також позовних вимог про видворення ОСОБА_1 , вказала, що іншого позову в провадженні Вінницького міського суду немає. До Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області надійшла інформація про незаконне перебування ОСОБА_1 на території України, тому з метою його видворення необхідно встановити його особу. Інших відомостей про відповідача, його місце реєстрації, відомості про особу позивач немає.

Відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив. З огляду на те, що з 01.06.2020 змінено умови карантину пандемії COVID-19 і відновлено автобусне сполучення між обласними центрами України, суд визнав неявку відповідача такою, що відбулась без поважних причин. Вислухавши думку учасників судового засідання, суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову, вважала, що необхідності затримання відповідача з метою встановлення його особи немає, на разі відсутні вимоги про видворення відповідача, не вирішена його заява про отримання громадянства України, відсутні будь-які докази необхідності його видворення.

Дослідивши матеріали справи, суд критично відноситься до посилання представника позивача на те, що позов стосується як затримання відповідача та і його видворення його за межі України, оскільки позовна заява не містить таких позовних вимог. Так вимога видворити відповідача з межі території України відсутня в позові.

Суд встановив, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2020 у справі № 490/977/20 за позовом Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до с ОСОБА_1 про затримання іноземця та про видворення за межі України скасовано, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою ВСУ від 11.02.2020 рішення Вознесенського районного суду Миколаївської області у адміністративній справі № 473/4762/19 за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на 6 (шість) місяців скасовано, справу направлено на новий розгляд.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2020 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19.03.2020 про залишення заяви без розгляду.

17.04.2019 відповідач звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою про видачу довідки про набуття громадянства України (копія заяви на 54 а.с.).

10.08.2019 ОСОБА_1 звертався до начальника Центрального РВ у м. Дніпрі з заявою вирішення питання про продовження терміну його перебування на території України в зв`язку з наявністю підстав для прийняття громадянства України (на 55-56 а.с.)

Згідно довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 10.08.2019 ОСОБА_1 має унікальний номер запису в реєстрі 931 та проживає за адресою АДРЕСА_1 .

10.08.2019 у ОСОБА_1 вилучено паспорт громадянина України для виїзду за кордон (на 58 а.с.) 10.08.2019 у відповідача вилучено паспорт громадянина України (довідка на 59 а.с.).

Згідно довідки Консульства Грузії в Україні, громадянство ОСОБА_1 за наказом президента Грузії від 23.12.2011 припинено громадянство Грузії (на 60 а.с.).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.11.2019 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Центрального РВ в м. Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови щодо розгляду заяви про набуття громадянства України та зобов`язання вчинити дії - відмовлено.

ОСОБА_1 має посвідчення інваліда 2-ї групи, видане соціальною службою України. Термін дії посвідчення не встановлений, отже посвідчення є безстроковим (на 61 а.с.)

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» за №3773-VI від 22.09.2011.

За приписами ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

За правилами ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Приписами ч. 1 ст. 289 КАС України визначено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У відповідності до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства можливе лише за рішенням адміністративного суду у випадку якщо така особа не виконала в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення в країну походження чи в третю країну або іноземець чи особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ДМС прийнято рішення про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження, а також ДМС не надано будь-яких відповідних доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання такого рішення.

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази про необхідність ідентифікації ОСОБА_1 . Так останній мав паспорт громадянина України, паспорт громадянина України з право виїзду за межі України, зареєстрований в Єдиному держаному демографічному реєстрі, зареєстрований за місцем проживання, має посвідку департаменту соціального захисту. Відносно ОСОБА_1 розглядались справи у судах України різних інстанцій, де не виникало питань що до його ідентифікації.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України ОСОБА_1 , як особи без громадянства не підлягають задоволенню. Так позивачем не надано доказів про те, що міграційною службою приймалось відповідного рішення та відкрито провадження У адміністративній справі за позовом Управління Державної міграційної служби до ОСОБА_1 з цих підстав. Позивачем також не доведено факт ухилення відповідачем від виконання рішення про примусове повернення до іншої країни, чим порушено вимоги вищевказаних норм законодавства України.

Приписами ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство» чітко визначено, що громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991) постійно проживали на території України.

Положеннями абз. 1 ст. 8 ЗУ «Про громадянство» встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 на території, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Іноземці із числа осіб, зазначених у ч. 20 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі ч. 20 ст. 4 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Отже, аналізуючи зазначені норми законодавства, суд зазначає, що іноземець, який постійно проживав на території колишнього СРСР до 24.08.1991, після припинення іноземного громадянства іншої країни, набуває право стати громадянином України.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

П`ятим апеляційним адміністративним судом під час розгляду справи Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з приміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців, - встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2009 задоволено заяву відповідача про встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 та встановлено факт фактичного проживання на території України до 1991. Вказане судове рішення було підставою для звернення відповідача до ГУ УМВС України в Харківській області за отриманням громадянства України. 04.12.2009 ГУ УМВС України в Харківській області прийнято рішення про набуття ОСОБА_1 громадянства України та видано Довідку про реєстрацію особи громадянином України за №3081. Також, колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду звернула увагу на те, що ОСОБА_1 при набутті громадянства України дотримано процедуру про вихід з іноземного громадянства, що підтверджується Довідкою Консульської служби Посольства Грузії в Україні від 2013, в якій зазначено, що ОСОБА_1 за наказом Президента Грузії за №853 від 23.12.2011, було припинено громадянство Грузії. Проте, в подальшому рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.10.2009 було скасовано. Так, починаючи з 2009 відповідач намагається будь-яким чином набути громадянства України. Судові спори з цього приводу тривають і на даний час.

Так, рішенням Московського районного суду м. Харків від 22.05.2013 у справі за №1643/15/13, яке на цей час є чинним, встановлено факт проживання ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991. 17.04.2019 відповідач звернувся за місцем реєстрації із заявою до Центрального РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України про видачу йому довідки про набуття громадянства України на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 у справі за №1643/15/13. У квітні 2019 відповідач отримав відповідь на свою заяву, в якій зокрема зазначено, що у відповідності до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру України ОСОБА_1 є громадянином України та має діючий паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 31.08.2018 органом 1216 та діючий паспорт для виїзду за кордон, тобто два дійсних документа, що відповідно до ст. 5 Закону підтверджують особу та належність до громадянства України. Так, оскільки у Центральному РВ у місті Дніпрі ГУДМС України в Дніпропетровській області відсутня інформація про факт визнання паспорта заявника недійсним або ж прийняття у відношенні нього рішення про скасування рішення про громадянство України, тому видача довідки про реєстрацію особи громадянином України не надається можливим, оскільки ОСОБА_1 вже зареєстровано громадянином України раніше. 10.08.2019 відповідач звернувся із заявою до Центрального РВ УДМС в Дніпропетровській області про легалізацію його перебування на території України на час проведення процедури, щодо набуття громадянства, та надано весь необхідний перелік документів. Того ж дня, 10.08.2019 відповідачем добровільно здано паспорт громадянина України, а також паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується довідкою Центрального РВ УДМС України в Дніпропетровській області, за № 2 та за № 3 про вилучення паспортів. Отже, судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду зазначила в постанові, що вказані обставини свідчать про той факт, що гр. ОСОБА_1 вжив всіх необхідних та залежних від нього заходів, щодо ідентифікації своєї особи та легалізації знаходження на території Україні. У листопаді 2019 Центральний районний відділ у м. Дніпро Головного управління Дніпропетровської області надано відповідь, де зазначено, що ОСОБА_1 має законні права на набуття громадянства відповідно до ст. 8 ЗУ «Про громадянство» і що з метою ідентифікації особи ОСОБА_1 направлено до дипломатичного представництва Грузії в Україні запит, однак станом на 20.11.2019 відповідь не отримано. Колегія вважала, що в силу положень ЗУ «Про громадянство» та встановленому факту в рішенні Московського районного суду м. Харків від 22.05.2013 у справі за №1643/15/13, ОСОБА_1 , є громадянином України та здійснює процедуру дооформлення вказаного статусу, а тому посилання ДМС про перебування на території України відповідача без документів та те, що ОСОБА_1 є нелегальним мігрантом та знаходиться на території України без законних на те підстав є необґрунтованими та помилковими.

Окрім того, під час апеляційного розгляду даної справи, судова колегія зобов`язувала міграційну службу надати відповідні докази або інформацію про підтвердження факту скасування чи позбавлення відповідача громадянства України. Проте, ДМС так і не надано будь-яких відповідних та належних доказів про те, що відповідача дійсно позбавлено громадянства України з вилученням паспорта громадянами України у відповідності до чинних норм законодавства України.

Що стосується посилань міграційної служби на те, що дії відповідача суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку, то суд звертає увагу на те, що ДМС не надано будь-яких відповідних доказів, які б підтверджували дані факти. У зв`язку із чим, суд вважає такі посилання ДМС є необґрунтованими.

Крім того, суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Положеннями ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що адміністративний позов УДМС України в Вінницькій області не підлягає задоволенню, оскільки вимоги викладені в ньому є необґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 241, 244, 246, 257, 288, 289 КАС України, ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення у Сьомий апеляційний адміністративний суд через Вінницький міський суд Вінницької області.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області, адреса: м. Вінниця, вул. Театральна, 10, .

Відповідач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя: