Справа № 300/529/20
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2020 р. справа № 300/529/20

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Надвірнянської районної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу №9-к від 30.01.2020, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Надвірнянської районної державної адміністрації (надалі по тексту також - відповідач, Надвірнянська РДА, райдержадміністрація, РДА, суб`єкт призначення) про визнання протиправним та скасування наказу №9-к від 30.01.2020, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідачем протиправно винесено наказ про звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА №9-к від 30.01.2020. Позивач вважає, що таке рішення відповідача суперечить вимогам статей 40, 42, 492 Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також - КЗпП України), оскільки ОСОБА_1 не повідомлено про наявність чи відсутність роботи за відповідною професією чи спеціальністю в тій самій установі, та не надано позивачу перевагу в залишенні на роботі, як працівнику, стаж роботи якої становить 26 років, не враховано обставину відсутності у неї порушення трудової дисципліни, а також термін настання пенсійного віку (менше трьох років).

За наявності таких порушень трудового законодавства, допущених суб`єктом призначення при зміні організації структури органу державної влади та скорочення чисельності/штату працівників райдержадміністрації, позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано десятиденний термін для усунення виявлених судом недоліків (а.с.10-12).

Позивачем у межах строку, встановленого судом недоліки позовної заяви усунуто, шляхом подання до суду примірника позовної заяви для направлення відповідачу та копії письмових доказів, зазначених у додатках, визначених у позовній заяві (а.с.15-58). Відтак, ухвалою суду від 31.03.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами (а.с.60-63).

Від відповідача 08.04.2020 на електронну адресу суду, а 10.04.2020 поштовим зв`язком надійшла заява про продовження строку для подання письмових пояснень, доказів, визначених в пункті 5, 6, 7 і 8 ухвали суду від 31.03.2020, в тому числі відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , до закінчення проведення карантинних заходів - 27.04.2020 (а.с.67-74). Судом, розглянувши подане клопотання, 14.04.2020 постановлено ухвалу, згідно із резолютивною частиною якої, клопотання Надвірнянської РДА від 08.04.2020 за №651/01-29/038 про продовження строку для подання письмових пояснень, доказів і відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , - задоволено; продовжено до 27.04.2020 Надвірнянській РДА у адміністративній справі №300/529/20 процесуальний строк для подання письмових пояснень та доказів по справі, зміст, обсяг і строки щодо подання яких визначений у пунктах 5, 6, 7 і 8 резолютивної частини ухвали суду від 31.03.2020, в тому числі відзиву на позовну заяву (а.с.76-79).

21.04.2020 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву за №651/01-29/038 від 15.04.2020 (а.с.82-87), у якому представник відповідача щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив, вказавши на такі обставини. З аналізу частини 1 статті 40 та частин 1, 3 статті 492 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Так, 30.01.2020 керівником апарату Надвірнянської РДА повідомлено позивача про її звільнення, а також, про неможливість переведення останньої на іншу роботу, у зв`язку з її відсутністю. Представник у відзиві звернув увагу на те, що відповідно до частини 1 статті 40 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, переважне право залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, наявність якого роботодавець, при вирішенні питання про звільнення, зобов`язаний перевірити. Таким чином, зважаючи на відсутність вакантних посад, які може обіймати позивач та беручи до уваги здійснену перевірку кваліфікації і продуктивності праці працівників відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та промислового господарства, де працювала ОСОБА_1 , за результатами якої не виявлено рівних умов продуктивності праці і кваліфікації переведених працівників та позивача, суб`єктом призначення підставно та правомірно звільнено останню з роботи, не застосувавши при цьому положення статті 42 КЗпП України. Крім зазначеного, представник вказав на те, що відповідно до розпорядження Надвірнянської РДА від 29.01.2020 №17 "Про затвердження змін до розпорядження райдержадміністрації від 26.11.2019 №307 "Про затвердження структури районної державної адміністрації" внесено зміни до структури апарату і структурних підрозділів РДА, у зв`язку із чим, відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства виключений зі структури та штатного розпису Надвірнянської РДА. Тому, вимога позивача про зобов`язання поновити її на посаді головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства, яке починаючи з 01.02.2020 відсутнє у структурі відповідача є безпідставною, а її виконання - неможливим.

Зважаючи на вищенаведене, представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Окрім відзиву на позов, на виконання вимог ухвал суду від 31.03.2020 та 14.04.2020 представником відповідача 27.04.2020 подано до суду витребувані судом копії письмових доказів, а також, письмові пояснення по справі (а.с.107-183).

Відповідно до змісту пояснень (а.с.176-181), представник зазначив, що згідно Методичних рекомендацій з розроблення положення про структурний підрозділ економічного розвитку і торгівлі місцевої державної адміністрації, затверджених наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (надалі по тексту також - Мінекономрозвитку) від 30.11.2012 за №1370, Методичних рекомендацій з розроблення положення про структурний підрозділ туризму та курортів місцевої державної адміністрації, затверджених наказом Мінекономрозвитку від 29.09.2016 за №1654, у структурі рейдержадміністрацій пропонувалося ліквідувати структурні підрозділи агропромислового розвитку, економічного розвитку і торгівлі, туризму і курортів, а повноваження районних держадміністрацій, зокрема, із забезпечення реалізації на відповідній території державної політики у сфері агропромислового розвитку, економічного розвитку і торгівлі, туризму і курортів покласти на відповідні структурні підрозділи обласних державних адміністрацій. Так, враховуючи Рекомендації Кабінету Міністрів України від листопада 2019 року "Щодо оптимізації структури райдержадміністрацій та граничної чисельності їх працівників", Надвірнянською РДА розпорядженням від 29.01.2020 внесено зміни до структури апарату і структурних підрозділів РДА, в результаті чого, відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства - виключено. З шести працівників даного відділу чотирьох звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності державних службовців та двох працівників звільнено у зв`язку із переведенням у відділ житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування та інфраструктури і відділ будівництва, енергетики та охорони довкілля. Так, представник зауважив, що зазначені відділи є структурними підрозділами РДА зі статусом юридичної особи публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Державної казначейської служби. При цьому, начальники відділів здійснюють добір кадрів, призначають на посади та звільняють з посад працівників відділу самостійно, а керівник апарату РДА не має законних підстав проводити кадрову політику у відділах райдержадміністрації зі статусом юридичної особи публічного права. Представник також зауважив, що на переконання відповідача, при вирішенні питання про звільнення працівників, керівник апарату повинен перевіряти наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці лише в межах однакових посад, з однорідними функціональними і посадовими обов`язками, місцем несення служби і територією контролю, в тому числі, періодом порівняння роботи. Окрім зазначеного, представник вказав на те, що відповідно до диплому Кам`янець-Подільського сільськогосподарського інституту від 21.06.1984 за №5494, позивач закінчила даний інститут за спеціальністю зоотехнія та отримала кваліфікацію зооінженера, а тому, враховуючи те, що забезпечення реалізації державної політики агропромислового виробництва, тваринництва, формування інфраструктури аграрного ринку та діяльності сільськогосподарського виробництва підприємств Надвірнянською РДА не здійснюється, а проводиться департаментом агропромислового розвитку Івано-Франківської обласної державної адміністрації, потреба у кадрах із наявністю освіти зооінженера у відповідача відсутня. Наведене, як стверджує представник відповідача, у зв`язку із масовим вивільненням працівників, призвело до неможливості переведення ОСОБА_1 на іншу посаду.

Ухвалою суду від 05.06.2020 відмовлено у задоволенні заяви Надвірнянської районної державної адміністрації за №149/01-30/006 від 25.05.2020 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем строків звернення до суду у спорах із прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

В матеріалах справи наявні докази скерування відповідачем поштовим зв`язком відзиву на позов (а.с.105), на підтвердження чого подав фіскальний чек про оплату № від 15.04.2020 (поштове відправлення "рекомендований лист" №914; кому: " ОСОБА_1"; куди "78420 Перерісль ").

Як свідчать відомості розділу "Трекінг (відстеження)" офіційного веб-сайту АТ "Укрпошта" поштове відправлення за номером 914 "вручено особисто 25.04.2020", "78420, с. Перерісль, Україна" ( https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html?barcode=914).

ОСОБА_1., отримавши відзив, станом на 09.06.2020 не скористалася правом на подання відповіді на відзив райдержадміністрації в строки, встановлені пунктом 4 резолютивної частини ухвали суду про відкриття провадження від 31.03.2020, яку позивач отримала 03.04.2020 (а.с.65).

При цьому, ОСОБА_1 не подала жодного клопотання про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив та встановлення іншої граничної дати виконання коментованих вимог/пропозицій ухвали суду, в тому числі про існування об`єктивних перешкод чи обмежень у реалізації власного права підготовити і подати в суд такої відповіді у зв`язку із дією положень постанов Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" і №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів".

З урахуванням вказаного, для забезпечення розгляду і вирішення адміністративної справи в розумний строк, а також зважаючи на подання відповідачем відзиву на позов і відповідних витребуваних судом письмових доказів, суд не вбачає процесуальних перешкод для вирішення спору про суті, в тому числі із урахуванням положень пункту 3 розділу IV "Прикінцеві положення" КАС України.

В матеріалах справи міститься достатньо письмових доказів і заяв по суті справи (позовна заява і відзив на позовну заяву), для того щоб суд міг прийняти законне і обґрунтоване судове рішення в розумінні статті 242 КАС України.

Розглянувши у письмовому провадженні справу, дослідивши відзив на позов, письмові пояснення, оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, судом встановлено такі обставини.

Відповідно до копії сторінок трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , та особової картки державного службовця (42-51, 109-112), починаючи з 01.06.1992 позивач в порядку переводу призначена на посаду зоотехніка в структурі райдержадміністрації, а з 14.01.1994 працювала у відповідача на різних посадах державної служби та, зокрема, з 23.11.2018 по 31.01.2020 на посаді головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту, лісового господарства Надвірнянської РДА.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2019 за №926 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №746", а також у зв`язку із внесенням змін до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання діяльності місцевих державних адміністрацій" від 25.03.2014 за №91, в межах адміністративно-територіальної одиниці "Івано-Франківська область" передбачено зменшення граничної чисельності працівників районних державних адміністрацій з 1812 до 1261 одиниць, в тому числі апаратів райдержадміністрацій з 424 до 196 одиниць.

Враховуючи наведені зміни, пунктами 2 та 3 розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 22.11.2019 за №418-к "Про деякі питання діяльності районних державних адміністрацій" рекомендовано районним державним адміністраціям визначити, керуючись статтею 47 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", граничну чисельність працівників відповідних РДА та керуючись постановами Кабінету Міністрів України від 18.04.2012 №606 і від 12.03.2005 №179, вжити заходів з оптимізації і впорядкування структури районних державних адміністрацій, затвердити структуру апарату і структурних підрозділів у межах визначеної граничної чисельності працівників та здійснити реорганізаційні заходи згідно з чинним законодавством (а.с.30-31).

На виконання вищезазначеного розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації, Надвірнянською РДА 26.11.2019 винесено розпорядження за №307 "Про затвердження структури районної державної адміністрації" згідно із яким, серед іншого, визначено граничну чисельність РДА у кількості 103 одиниці, в тому числі апарат - 14 одиниць, затверджено структуру та штатну чисельність апарату і структурних підрозділів РДА згідно із додатками, установлено попередити працівників про наступне вивільнення, керівникам структурних підрозділів зі статусом юридичної особи публічного права здійснити реорганізаційні заходи та внести відповідні зміни і подати на затвердження структуру, штатні розписи, положення підпорядкованих підрозділів та переглянути посадові інструкції працівників (а.с.33 та зворотна сторона).

Наказом керівника апарату відповідача від 28.11.2018 за №6 зобов`язано начальника відділу управління персоналом апарату районної державної адміністрації відповідно до статті 492 Кодексу законів про працю України та статті 43 Закону України "Про державну службу" попередити персонально працівників апарату та структурних підрозділів РДА без статусу юридичної особи публічного права у зв`язку із скороченням чисельності та штату, зміни структури та штатного розпису, реорганізації структурних підрозділів про наступне вивільнення, зміну істотних умов державної служби або зміну істотних умов праці (а.с.36-37).

Згідно зі додатком до наказу керівника апарату Надвірнянської РДА від 28.11.2019 за №6, головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства ОСОБА_1. 29.11.2019 повідомлено про наступне її звільнення згідно з Законом України "Про державну службу" та Кодексом законів про працю України, що підтверджується власним підписом останньої (зворотна сторона а.с.39).

У відповідності до затвердженої 31.10.2018 структури відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА, кількість штатних одиниць по відділу складала 7 одиниць, з яких: начальник відділу - 1, головний спеціаліст - 4, завідувач сектора транспорту на інфраструктури - 1, головний спеціаліст сектору - 2 (а.с.98).

Надалі, 09.08.2019 граничну чисельність відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА зменшено до 6 одиниць (а.с.102).

Додатком 1 до розпорядження Надвірнянської РДА від 26.11.2019 за №307 "Про затвердження структури районної державної адміністрації" встановлено що структура райдержадміністрації включає: апарат РДА (гранична чисельність штатних одиниць 14), управління соціального захисту населення (гранична чисельність штатних одиниць 52), управління фінансів (гранична чисельність штатних одиниць 7), управління надання адміністративних послуг (гранична чисельність штатних одиниць 8), службу у справах дітей (гранична чисельність штатних одиниць 5), відділ освіти (гранична чисельність штатних одиниць 3), архівний відділ (гранична чисельність штатних одиниць 2), відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства (гранична чисельність штатних одиниць 3), сектор міжнародного співробітництва, туризму, інвестицій, молоді та спорту (гранична чисельність штатних одиниць 2), сектор архітектури, містобудування, містобудівного кадастру та житлово-комунального господарства (гранична чисельність штатних одиниць 2), відділ будівництва (гранична чисельність штатних одиниць 2), відділ культури (гранична чисельність штатних одиниць 2), головний спеціаліст з питань оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами (гранична чисельність штатних одиниць 1) (а.с.33).

Водночас, згідно із розпорядженням Надвірнянської РДА від 29.01.2020 за №17 "Про внесення змін до розпорядження райдержадміністрації від 26.11.2019 за №307 "Про затвердження структури районної державної адміністрації" (а.с.88-91), відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства зі структури РДА - виключено, натомість утворено: відділ житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування та інфраструктури (гранична чисельність штатних одиниць 3), відділ будівництва, енергетики та охорони довкілля (гранична чисельність штатних одиниць 4), відділ культури, молоді та спорту (гранична чисельність штатних одиниць, сектор з питань мобілізаційної і оборонної роботи, цивільного захисту та взаємодії з правоохоронними органами (гранична чисельність штатних одиниць 2).

Як вбачається із повідомлення про вивільнення від 30 січня 2020 року (а.с.103), ОСОБА_1 повідомлено про її майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників РДА, яке відбудеться 31.01.2020, що обумовлено неможливістю переведення позивача на іншу роботу, у зв`язку із відсутністю вакантної посади. Одночасно позивача повідомлено про те, що у разі створення нової посади чи появи вакантної посади, яка відповідає кваліфікації ОСОБА_1 , протягом шести місяців з дня звільнення, остання має право поворотного прийняття на державну службу за заявою, у разі, якщо позивач була призначена на посаду в Надвірнянську РДА за результатами конкурсу.

Наказом керівника апарату районної державної адміністрації від 30.01.2020 за №9-к ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА 31 січня 2020 року згідно пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу" у зв`язку із скороченням чисельності державних службовців (а.с.128 та зворотна сторона).

Не погоджуючись із звільненням з державної служби, вважаючи таке рішення відповідача протиправним, з метою захисту своїх порушених прав ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (надалі по тексту також - Закон №889-VIII)

Так, відповідно до приписів статті 1 Закону №889-VIII у редакції від 28.11.2019 чинній, на момент повідомлення позивача про зміну істотних умов праці або наступне звільнення, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частинами 2 та 3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підстави припинення державної служби визначено статтею 83 Закону №889-VIII, відповідно до пункту 4 частини 1 якої, державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення.

У відповідності до положень статті 87 цього ж Закону, підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, серед іншого, є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України від 10.12.1971 за №322-VIII.

Відповідно до абзацу 3 статті 32 КЗпП України у редакції від 28.11.2019, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Підстави припинення трудового договору визначені статтею 36 КЗпП України, до яких віднесено, зокрема, ініціативу власника або уповноваженого ним органу.

Згідно із приписами пункту 1 абзацу 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 42 даного Кодексу також передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, серед інших, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Питання забезпечення зайнятості вивільнюваних працівників врегульовано главою ІІІ-А КЗпП України. Так, згідно статті 492 Кодексу, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Державна служба зайнятості інформує працівників про роботу в тій самій чи іншій місцевості за їх професіями, спеціальностями, кваліфікаціями, а у разі їх відсутності - здійснює підбір іншої роботи з урахуванням індивідуальних побажань і суспільних потреб. У разі потреби особу може бути направлено, за її згодою, на професійну перепідготовку або підвищення кваліфікації відповідно до законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача в частині протиправності її звільнення відповідачем, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Так, з нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частин 1 та 3 статті 492 КЗпП України суд дійшов висновку про те, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

При цьому, припинення державної служби з підстав скорочення чисельності або штату державних службовців можливе тільки у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі відповідно до кваліфікації державного службовця.

Так як обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом статті 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суд має з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Положеннями частини 1 статті 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Водночас, коли йдеться про кількісне скорочення посад (штатних одиниць) роботодавець також повинен з`ясувати хто з цих працівників має переважне право на залишення на роботі.

За правилами частини 2 цієї статті Кодексу при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України (частина 3 цієї ж статті Кодексу).

При вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець, здійснюючи перевірку кваліфікації і продуктивності праці, повинен досліджувати документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку, про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але у підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 КЗпП України.

В розумінні суду "кваліфікація" - це наявність підготовки, професійних знань, навичок та досвіду, які дають можливість особі належним чином проводити певні дії; рівень підготовленості, майстерності, ступінь готовності до виконання праці за визначеною спеціальністю чи посадою, що визначається розрядом, класом чи іншими атестаційними категоріями.

Поняття "кваліфікація" за змістом "Міжнародних стандартів класифікації професій isco-08" визначено як здатність працівника виконувати конкретні завдання та обов`язки в рамках конкретної роботи.

Відповідно до цілей "Міжнародних стандартів класифікації професій isco-08" використовуються два параметри кваліфікації для розподілу занять по групах: рівень кваліфікації і кваліфікаційна спеціалізація.

Поняття "рівень кваліфікації" застосовується як показник складності та обсягу завдань і обов`язків, що виконуються в рамках заняття. Рівень кваліфікації визначають в робочому порядку з урахуванням одного або декількох з наступних факторів: характер роботи, що виконується в рамках певного заняття, в зв`язку з типовими завданнями і обов`язками, визначеними для кожного рівня кваліфікації; рівень формальної освіти відповідно до визначення Міжнародної стандартної класифікації освіти, необхідний для кваліфікованого виконання відповідних завдань і обов`язків; обсяг неформального навчання за місцем роботи та/або попереднього досвіду роботи для аналогічного заняття, необхідний для кваліфікованого виконання таких завдань і обов`язків.

"Кваліфікаційна спеціалізація" розглядається в рамках чотирьох понять: область необхідних знань; використовувані інструменти і машини; оброблювані або використовувані матеріали; види вироблених товарів або наданих послуг.

Разом з тим, поняття "кваліфікація" у національному законодавстві визначене пунктом 12 статті 1 Закону України "Про вищу освіту", за змістом якого кваліфікація - це офіційний результат оцінювання і визнання, який отримано, коли уповноважена установа встановила, що особа досягла компетентностей (результатів навчання) відповідно до стандартів вищої освіти, що засвідчується відповідним документом про вищу освіту.

В свою чергу, "продуктивність праці" - це показник трудової діяльності працівників; характеризує кількість роботи, виконаної (виробленої) за одиницю часу, або витрати часу на виконання (виробництво) одиниці праці (продукції).

Як правило, вимірювання продуктивності праці базується на обліку роботи в натуральному вираженні за одиницю часу - місяць, рік, зміну, годину.

Продуктивність праці є рухливим і динамічним показником результативності праці та ефективності виробництва, який коригується низкою факторів за кожною спеціальністю і професією окремо.

Вказане свідчить, що як "кваліфікація" так і "продуктивність праці" не є сталими поняття, оскільки одна і друга може як підвищуватися так і зменшуватися, при цьому, визначальним є саме критерії, методика, період часу та індивідуальні парламенти їх визначення і оцінки за кожним видом професії і посади окремо.

Оскільки в межах однієї і тієї ж структурної одиниці суб`єкта владних повноважень є різні рівні посад (керівник, заступник керівника, виконавець), в тому числі за змістом і обсягом повноважень та функціональних обов`язків, вірним і однаковим, на переконання суду, буде мати місце порівняння рівня "кваліфікація" і "продуктивність праці" лише в межах однакових посад, з однорідними функціональними і посадовими обов`язками, місцем несення служби і територією контролю, в тому числі періодом порівняння роботи.

Суд вважає, що необ`єктивним є порівняння працівників між різними за змістом і функціональним навантаженням структурних підрозділів в межах однієї одиниці (одного підприємства, установи чи організації), в тому числі порівняння "кваліфікації" і "продуктивності праці" між працівниками таких різних структурних одиниць за ознаками відповідної фахової освіти, професійними знаннями, здобутої кваліфікації і отриманим досвідом за певним видом функціональних обов`язків.

Відтак, порівняння слід вважати об`єктивним між працівниками одного і того ж структурного підрозділу/одиниці, що мало місце у спірному випадку. В іншому ж випадку порівнювати і вирішувати питання про можливість пропонування роботи в інших структурних одиницях в межах одного підприємства, установи чи організації (за наявності вакантних посад) необхідно здійснювати з урахуванням відповідної професії чи спеціальності, в тому числі із урахуванням індивідуальної освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

У випадку звільнення суб`єктом призначення більше ніж однієї особи для виявлення працівників, які мають право залишення на роботі, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз, який може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про отримані результати з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Так, із поданих райдержадміністрацією документів та пояснень відповідача слідує, що в період з 03.11.2019 по 31.01.2020 у відділі економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства районної державної адміністрації (до його ліквідації), у якому до звільнення обіймала відповідну посаду позивачка, працювало 6 працівників, із яких 4 (в тому числі і ОСОБА_1 ) звільнено у зв`язка у із скороченням чисельності державних службовців відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України "Про державну службу".

Лише двох працівників коментованого відділу ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) було звільнено у зв`язку із їх переведенням для подальшої роботи у новостворені відділи райдержадміністрації як самостійні суб`єкти публічного права (а.с.166, 167).

В контексті перевірки правильності визначення відповідачем більш високої "кваліфікації" та "продуктивності праці" ОСОБА_1 в порівнянні із двома іншими працівниками відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового райдержадміністрації, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 44 Закону України "Про державну службу" результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Стосовно кожного державного службовця ведеться особова справа, складовою якої, серед іншого, є відомості про оцінювання результатів службової діяльності (пункт 9 частина 1 статті Закону України "Про державну службу").

У спірному випадку, на переконання суду, відомості про оцінювання результатів службової діяльності за останній рік перед звільненням можна розцінювати для встановлення обставини наявності чи відсутності більш високої "кваліфікації" та "продуктивності праці" в розумінні частини 1 статті 42 КЗпП України.

Як встановлено судом з результатів виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії "В" за 2019 рік установлених відповідачем у відношенні до ОСОБА_1 (а.с.126 та зворотна сторона), у розділі "деталізація компетентності" зазначено про необхідність підвищення професійних знань для виконання поставлених завдань на більш високому рівні.

Відповідно до копії висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, затвердженого наказом керівника апарату районної державної адміністрації від 09.12.2019 за №44-к (а.с.127), у результаті проведеного оцінювання оцінка головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА ОСОБА_1 є позитивною та становить "3,5". При цьому, оцінюючи виконання завдань позивачем, до уваги відповідачем взято досягнутий працівником результат (відповідно до показників результативності, ефективності та якості).

Разом з цим, згідно із копією довідки порівняльного аналізу кваліфікації працівників відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства районної державної адміністрації за 2019 рік (а.с.174-175), ОСОБА_3 - начальник відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА та ОСОБА_4 - головний спеціаліст сектору транспорту та інфраструктури відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА, яких згідно із наказами про звільнення від 04.03.2020 за №29-к та від 10.03.2020 за №32-к (а.с.166-167 та зворотна сторона), переведено для подальшої роботи у Надвірнянській РДА, за результатами проведеного оцінювання отримано щорічні оцінки "3,66" та "3,6".

Тобто, результати такої щорічної оцінки за 2019 рік є вищими в порівнянні із відповідними результатами, встановленими у відношенні до позивача.

Водночас, у графі "Підвищення кваліфікаційного рівня" вказаної довідки зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 навчаються у Львівському регіональному інституті Національної академії державного управління при Президентові України (державне замовлення), пройшли атестацію на вільне володіння державною мовою. Натомість, у графах "Підвищення кваліфікаційного рівня" та "Додаткові вимоги" (впевнене володіння комп`ютером, знання сучасних технологій з електронного урядування), які містять відомості стосовно позивача - будь-які дані відсутні.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_3 , як і ОСОБА_4 у порівнянні із ОСОБА_1 характеризуються більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Крім цього, суд зазначає, що ОСОБА_1 здобула вищу освіту у Кам`янець-Подільському сільськогосподарському інституті за спеціальністю "зоотехнія" та отримала кваліфікацію "зооінженера", що підтверджується копією диплому серії НОМЕР_3 від 21.06.1984, реєстраційний номер 5494 (а.с.с116). Посадовою інструкцією головного спеціаліста відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА ОСОБА_1 , затвердженою керівником апарату райдержадміністрації 23.11.2018 (а.с.140-142) визначено, що до основних функцій позивача належали забезпечення реалізації державної політики в сфері агропромислового виробництва, формування інфраструктури аграрного ринку та діяльності сільськогосподарського виробництва підприємств.

Згідно із порівняльною довідкою за 2019 рік (а.с.174), ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , яких звільнено на підставі переведення здобули повну вищу освіту в Івано-Франківському національному університеті нафти і газу за спеціальністю "гірничий інженер" ( ОСОБА_3 ) та в Українському фінансово-економічному інституті ( ОСОБА_4 ). При цьому, ОСОБА_4 , як єдиного працівника сектору транспорту та інфраструктури відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства переведено на роботу у відділ житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування та інфраструктури Надвірнянської РДА, а ОСОБА_3 - начальника відділу економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства переведено на роботу до відділу будівництва, енергетики та охорони довкілля Надвірнянської РДА.

З долучених до матеріалів справи копій положень відділу житлово-комунального господарства, архітектури, містобудування та інфраструктури, затвердженого розпорядженням відповідача від 11.02.2020 за №32 (а.с.129-139) та відділу будівництва, енергетики та охорони довкілля, затвердженого розпорядженням відповідача від 25.02.2020 за №48 (а.с.158-165), судом встановлено, що забезпечення реалізації державної політики в сфері агропромислового виробництва, формування інфраструктури аграрного ринку та діяльності сільськогосподарського виробництва підприємств, що визначено посадовою інструкцією позивача, до основних завдань відділів - не належить. У той же час, як зазначено представником відповідача у письмових поясненнях та встановлено судом, розпорядженням Надвірнянської РДА за №17 від 29.01.2020 (а.с.88-90) до структури апарату і структурних підрозділів районної державної адміністрації, затвердженої розпорядженням №307 від 26.11.2019 внесено зміни, відповідно до яких, відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства - виключено.

Таким чином, з урахуванням документально підтвердженої очевидної переваги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у порівнянні з ОСОБА_1 в частині кваліфікації, а також, продуктивності (результативності, ефективності та якості роботи), стверджувати про право позивача на переважне залишення на роботі з огляду на досягнення нею пенсійного віку менш як за три роки, безперервний стаж та ранг державного службовця, на переконання суду, є недоцільним, а тому, за відсутності рівних умов продуктивності праці і кваліфікації порівнюваних працівників, підстав для застосування положень частини 2 статті 42 КЗпП України суд не вбачає.

Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на здобуту позивачем освіту у Кам`янець-Подільському сільськогосподарському інституті та присвоєну їй кваліфікацію "зооінженера", а також, беручи до уваги виконувану позивачем роботу з початку трудової діяльності лише в межах агропромислового комплексу (здебільшого у сфері тваринництва) можна стверджувати, що ОСОБА_1 володіє знаннями та навичками, необхідними виключно в межах виконання завдань та функцій, пов`язаних із реалізацією державної політики в сфері агропромислового комплексу.

Отже, зважаючи на відсутність підстав для застосування при звільненні позивача положень частини 2 статті 42 КЗпП України, а також те, що на момент звільнення останньої з державної служби зі структури Надвірнянської РДА відділ економічного розвитку, промисловості, транспорту та лісового господарства Надвірнянської РДА, до завдань якого входило, серед іншого, забезпечення реалізації державної політики у сфері агропромислового виробництва, тваринництва, формування інфраструктури аграрного ринку та діяльності сільськогосподарського виробництва виключено, а нового структурного підрозділу, з метою виконання вказаних завдань не створено, суд вважає доводи представника відповідача щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із неможливістю переведення на іншу роботу належним чином обґрунтованими, такими, що підтверджують правильність рішення відповідача та відповідають встановленим судом обставинам.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що згідно із додатком до розпорядження Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 22.11.2019 за №418-к (а.с.32) та додатком до розпорядження Надвірнянської РДА від 26.11.2019 за №307 (а.с.33), гранична чисельність штатних одиниць Надвірнянської РДА становить 103, в тому числі апарат - 14. Натомість, станом на 09.08.2019, гранична чисельність штатних одиниць становила 155,5 одиниць, в тому числі апарат - 34. Таким чином, в результаті внесених до штатної чисельності відповідача змін, скорочено 52,2 одиниці, в тому числі апарату - 20 одиниць. Отже, в розумінні положень пункту 1 статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", в даному випадку мало місце масове вивільнення працівників з ініціативи роботодавця.

У той же час, як встановлено судом зі змісту довідки відповідача (а.с.182), у період з 03.11.2019 по 31.01.2020 в районній державній адміністрації нові посади згідно затверджених штатних розписів апарату та структурних підрозділів РДА не створювались.

Вказане засвідчує, що орган призначення не мав об`єктивної можливості запропонувати вакансії роботи, яку позивач могла б виконувати з урахуванням її фахової освіти, професійними знаннями і спеціальністю, здобутою кваліфікацією і отриманим досвідом за відповідним видом функціональних обов`язків.

Отже, враховуючи масове вивільнення працівників, відсутність будь-яких нових вакантних посад, в сукупності з відсутністю права позивача на переважне залишення на роботі у відповідності до частини 2 статті 42 КЗпП України, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо неправомірності її звільнення та безпідставної бездіяльності щодо забезпечення роботою на іншій посаді.

Суд також звертає увагу позивача на те, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає скороченню, роботу, яка відповідає його кваліфікації, або будь-яку іншу вільну вакансію, не є безумовним, та залежить від фактичної наявності таких вакансій. Так, у даному випадку відсутність вакантних посад, на які може претендувати ОСОБА_1 зумовлено значним скороченням чисельності штатних одиниць, масовим вивільненням працівників, відсутністю структурного підрозділу, на якого було б покладено виконання завдань, що відповідають кваліфікації позивача, та наявністю державних службовців, які підлягають переведенню і характеризуються вищою кваліфікацією та продуктивністю праці, у порівнянні з позивачем. Вказане, на переконання суду, свідчить про те, що наказ Надвірнянської РДА від 30.01.2020 за №9-к про звільнення позивача з державної служби винесено відповідачем з урахуванням усіх обставин, у повній мірі обґрунтовано, та у відповідності до вимог чинного законодавства.

Стосовно тверджень позивача про бездіяльність Надвірнянської РДА, що проявилась у неповідомленні ОСОБА_1 про наявність чи відсутність вакантних посад одночасно із повідомленням про майбутнє звільнення, суд зазначає таке.

Як вбачається з копії наказу керівника апарату відповідача від 28.11.2019 за №6 та додатку до нього, за два місяці до звільнення 29.11.2019 позивача повідомлено про скорочення чисельності та штату, зміни структури та штатного розпису, реорганізації структурних підрозділів та наступне вивільнення, зміну істотних умов державної служби або зміну істотних умов праці згідно вимог чинного законодавства (а.с.36-40). Однак, дійсно, у відповідності до доводів позивача, зазначені наказ і додаток до нього не містять відомостей про наявність чи відсутність вакантних посад, які б відповідали спеціальності позивача, чи будь-якої іншої роботи, яку остання могла б виконувати, що безумовно свідчить про порушення Надвірнянською РДА приписів абзацу 3 статті 492 КЗпП України. Про неможливість переведення позивача на іншу роботу у зв`язку з її відсутністю останню повідомлено лише 30.01.2020, тобто за день до винесення наказу про звільнення.

Оцінюючи допущене відповідачем порушення в сукупності з іншими встановленими фактичними обставинами справи, беручи до уваги висновок суду про правомірність звільнення позивача з державної служби, з огляду на належним чином підтверджену представником відповідача відсутність можливості подальшого працевлаштування ОСОБА_1 та відсутність вакантних посад за період з 03.11.2019 по 31.01.2020, несвоєчасне повідомлення позивача про неможливість переведення її на іншу посаду не може бути єдиною підставою для скасування правильного по суті рішення суб`єкта владних повноважень. Так, встановлене недотримання Надвірнянською РДА вимог статті 492 КЗпП України правомірності та підставності звільнення ОСОБА_1 з державної служби не спростовує та жодним чином не впливає на спірні правовідносини.

Разом з цим, варто зауважити, що для забезпечення права позивача на працевлаштування, у зв`язку із масовим вивільненням працівників, відповідач попередив Надвірнянську філію Івано-Франківського обласного центру зайнятості, а також, роз`яснив позивачу її право поворотного прийняття на державну службу протягом шести місяців після звільнення за дотримання певних умов.

У спірному випадку суд враховує й те, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади" №117-IХ від 19.09.2019 внесені відповідні зміни до Закону України "Про державну службу", якими:

- виключено частини 1 і 2 статті 43 Закону №889-VIII;

- викладено в новій редакції пункт 1 частини 1 і частину 3 статті 87 Закону №889-VIII, за змістом якої процедура вивільнення державного службовця (у зв`язку із скороченням чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу) з вересня 2019 року вже не визначається законодавством про працю.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Враховуючи те, що представником відповідача належним чином обґрунтовано та підтверджено відповідними доказами правомірність винесеного Надвірнянською РДА наказу про звільнення ОСОБА_1 , допущена відповідачем процедурна помилка не може зумовлювати скасування правильного по суті рішення, а доводи позивача законності дій та рішень відповідача не спростовують, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Враховуючи висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи наведене, на підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295, 297, 382, пунктом 3 Прикінцевих положень, підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно із пунктом 3 розділу IV "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений, зокрема статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

відповідач - Надвірнянська районна державна адміністрація (майдан Шевченка, буд. 33, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78400, ідентифікаційний код юридичної особи 23804557).

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.