Справа № 620/1599/20
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1599/20

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Поліщук Л.О.,

при секретарі Клименок А.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - позивач, ГУ ПФУ в Чернігівській області) звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) (далі по тексту - відповідач), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн від 21.04.2020 у виконавчому провадженні № 58711794.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки ГУ ПФУ в Чернігівській області листом від 02.04.2020 № 10821 повідомило відповідача про те, що ОСОБА_1 , яка є стягувачем на підставі рішення суду, було поновлено виплату пенсії з 01.04.2017, починаючи з жовтня 2018 року і до цього часу проводиться фінансування пенсії на розрахунковий рахунок в АТ «Ощадбанк». Станом на 1 квітня 2020 року залишаються не виплаченими ОСОБА_1 нараховані кошти в загальній сумі 22927,00 грн., у зв`язку з тим, що згідно Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, з наступними змінами, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Так, зазначена Постанова на даний час є чинною, але окремого порядку щодо здійснення соціальних виплат за минулий час Кабінетом Міністрів України до цього часу не прийнято. Таким чином, Позивач виконав судове рішення в єдиний можливий та передбачений чинним законодавством спосіб (а.с. 1-2).

Відповідач у відзиві зазначив, що позивачем листом від 04.04.2019 його було повідомлено про часткове виконання рішення суду, а саме сума нарахованої пенсії з 01.04.2017 становить 15667,00 грн не виплачена у зв`язку з відсутністю порядку такої виплати, визначеного Кабінетом Міністрів України. Листом від 10.04.2020 № 2500-0403-5/11772 позивачем було повідомлено, що заборгованість з пенсії з 01.04.2017 не виплачена. Вважає, що Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, не підлягає застосуванню на виконання рішення суду. Таким чином, оскаржувана постанова винесена правомірно (а.с. 28-30).

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належними чином.

Відповідачем у відзиві, поданому до суду зазначено прохання провести судове засідання без участі представника відповідача.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.

Процесуальні дії у справі: ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 9-12).

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 620/1599/20 (а.с. 21-22).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14.03.2019 Чернігівським окружним адміністративним судом видано Виконавчий лист № 2540/2816/18 у справі за позовом ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) до Ріпкинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (далі по тексту Ріпкинське управління ПФУ), в якій вирішено зобов`язати Ріпкинське об`єднане управління Пенсійного фонду України виплатити нараховану з 01.04.2017 пенсію по інвалідності, з урахуванням виплачених сум (а.с. 37).

Із заявою від 22.03.2019 (вх. від 25.03.2019 № 1214) ОСОБА_1 звернулась до відповідача, в якій просила прийняти Виконавчий лист від 17.10.2018 № 2540/2816/18 до виконання (а.с. 38).

25.03.2019 відповідачем на підставі Виконавчого листа Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 № 2540/2816/18 відкрито виконавче провадження № 58711794 (а.с. 39).

Листом від 04.04.2019 № 1532/0910 Ріпкинське управління ПФУ повідомило відповідача про те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17.10.2018 у справі № 2540/2816/18 ним було поновлено виплату коштів ОСОБА_1 з 01.04.2017. Пенсія виплачується щомісячно у повному розмірі. В результаті поновлення виплати пенсії було нараховано грошові кошти в сумі 15667,00 грн, які залишаються не виплаченими. Враховуючи вимоги пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішнь опереміщеним особам, виплата зазначених коштів буде проведена після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати таких коштів. Таким чином, зазначає, покладені судом зобов`язання ним виконані в порядку, встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на нього (а.с. 40-42).

09.04.2019 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Чернігівській області Бабенком В.М. при примусовому Виконанні виконавчого листа № 2540/2816/18 встановлено, що боржником рішення суду в повному обсязі не виконано. Виплата ОСОБА_1 нарахованої з 01.04.2017 пенсії по інвалідності, з урахуванням виплачених сум не проведена (а.с. 43).

Згідно постанови про заміну сторони виконавчого провадження від 16.08.2019, у виконавчому провадженні № 58711794, прийнятої головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Чернігівській області Бабенком В.М., враховуючи ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 13.08.2019 № 2540/2816/18, боржника Ріпкинське управління ПФУ було замінено на його правонаступника ГУ ПФУ в Чернігівській області (а.с. 44).

Листом від 18.09.2019 № 94/04 позивач повідомив відповідача про те, що ним поновлено виплату коштів ОСОБА_1 з 01.04.2017. Пенсія виплачується щомісячно у повному розмірі. В результаті поновлення виплати пенсії було нараховано грошові кошти в сумі 24379,00 грн, які залишаються не виплаченими. Враховуючи вимоги пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, виплата зазначених коштів буде проведена після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати таких коштів. Таким чином, зазначає, покладені судом зобов`язання ним виконані в порядку, встановленому судовим рішенням та в межах повноважень, покладених на нього (а.с. 45).

Листом від 10.04.2020 № 2500-0403-5/11772 позивач повідомив відповідача про те, що ним поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2017, починаючи з жовтня 2018 року і до цього часу проводиться фінансування пенсії на розрахунковий рахунок в АТ «Ощадбанк». Станом на 01.04.2020 залишаються невиплаченими нараховані кошти у сумі 22927,00 грн, оскільки суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати (а.с. 46).

21.04.2020 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ОСОБА_2 , прийнято постанова про накладення штрафу у виконавчому провадженні № 58711794 у розмірі 5100,00 грн, оскільки рішення суду боржником в повному обсязі не виконано, а саме не виплачено ОСОБА_1 нараховані кошти у сумі 22927,00 грн, на ГУ ПФУ в Чернігівській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн (а.с. 47).

Відповідач листом від 21.04.2020 № 11302 зазначену вище постанову направив позивачу та ОСОБА_1 (а.с. 48).

Даючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі по тексту - Закон України «Про виконавче провадження») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно пунктів 1, 16 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

У листах ГУ ПФУ в Чернігівській області, надісланих відповідачу, зазначено, що ним було поновлено виплату коштів ОСОБА_1 з 01.04.2017. В результаті поновлення виплати пенсії було нараховано грошові кошти в сумі 15667,00 грн (згідно листа від 04.04.2019 № 1532/0910), 24379,00 грн (згідно листа від 18.09.2019 № 94/04), в сумі 22927,00 грн (згідно листа від 10.04.2020 № 2500-0403-5/11772), які залишаються не виплаченими. Виплата відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365, повинна бути передбачена окремим порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України, який ще не прийнятий. Виплата зазначених коштів буде проведена після визначення Кабінетом Міністрів України окремого порядку виплати таких коштів.

Проте, суд вважає таке доводи боржника необґрунтованими у зв`язку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не повідомило державного виконавця ані про строки повного виконання судового рішення, ані про вчинення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення, ані про існування будь-яких інших поважних причин, що унеможливлюють своєчасне та повне виконання судового рішення.

Крім того, суд критично оцінює посилання боржника на постанову Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 і твердження про те, що заборгованість з виплати пенсії ОСОБА_1 в сумі 15667,00 грн (згідно листа від 04.04.2019 № 1532/0910), а пізніше у сумі 24379,00 грн (згідно листа від 18.09.2019 № 94/04), нарахована, але не виплачена у зв`язку з відсутністю окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України, враховуючи таке.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі по тексту - Порядок № 365).

Згідно пункту 1 Порядку № 365 цей Порядок визначає механізм призначення (відновлення) внутрішньо переміщеним особам виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг (далі - соціальні виплати) за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дійсно, пункт 15 Порядку № 365 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018) передбачає, що орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Проте, зі змісту пунктів 10, 14 Порядку № 365 слідує, що вказане положення пункту 15 регулює відшкодування сум соціальних виплат, які не виплачені за минулий період на підставі рішення комісій, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 про (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

У той же час, рішення про зобов`язання Ріпкинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (правонаступник ГУ ПФУ в Чернігівській області) виплатити нараховану з 01.04.2017 пенсію по інвалідності, з урахуванням виплачених сум прийнято Чернігівським окружним адміністративним судом 17.10.2018 у справі № 2540/2816/18.

За наведених обставин, Порядок № 365 не підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Більш того, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва 11.06.2019 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/82347154), залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/85492662) у справі № 640/18720/18 був визнаний протиправним та нечинним, зокрема, підпункт 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Саме вказаним підпунктом 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25.04.2018 було внесено зміни до пункту 15 Порядку № 365 щодо здійснення соціальних виплат на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, позивач в якості поважності причин невиконання судового рішення посилається лише на правову норму, яка втратила чинність з 07.11.2019, а тому не може бути застосована під час проведення виконавчих дій у 2020 році.

Також суд наголошує, що здійснення нарахування пенсії є лише передумовою її виплати та не свідчить про виконання рішення суду у повному обсязі.

Таким чином, посилання позивача на відсутність підстав для накладення штрафу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

За таких обставин, відповідачем було правомірно винесено постанову від 21.04.2020 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області штрафу в розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні № 58711794, а тому позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області необхідно відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн від 21.04.2020 у виконавчому провадженні № 58711794 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у строк, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005; .

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000, ЄДРПОУ: 43316700.

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Суддя Л.О. Поліщук