Справа № 120/1488/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 червня 2020 р. справа № 120/1488/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

01.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, однак відповідач рішенням №68 від 10.10.2019 року відмовив у призначенні такої пенсії. Мотивуючи відмову зазначили, що до пільгового стажу позивача зараховано 16 років 9 місяців 5 днів, що не є достатнім для нарахування пенсії на пільгових умовах.

На переконання позивача, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а відтак, пенсійний орган безпідставно не врахував його стаж роботи на посаді тракториста та механізатора, який становить 6 років 3 місяці 25 днів, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №68 від 10.10.2019 року Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Вінницькій області призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 06.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 22.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.05.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , яка видана 22 лютого 1984 року колгоспом "Україна", недостатньо для встановлення наявності в заявника необхідного спеціального стажу, оскільки, відповідно до вимог пункту 3 частини 2 статті 114 Закон № 1058 та роз`яснень Міністерства соціального забезпечення від 20.01.1992 року №7 "Про порядок призначення пенсії на пільгових умовах трактористам-машиністам, які безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах і на інших підприємствах сільського господарства", на які посилається позивач, для призначення пільгової пенсії потрібно щоб ОСОБА_1 не просто працював трактористом в колгоспі чи то радгоспі, а був безпосередньо зайнятий у виробництві сільськогосподарської продукції на підприємствах сільського господарства.

Вказали, що головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста-машиніста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.

Для підтвердження спеціального стажу роботи, особи, що звертаються для призначення пенсії за віком на пільгових умовах повинні надати уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

12.09.2019 року комісія при Головному управлінні, розглянувши заяву позивача від 27.08.2019 року про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, прийняла рішення №12, яким підтвердила позивачу період роботи з 15.03.1984 р. по 31.03.2000 р. та з 01.06.2004 р. по 21.03.2005 р., що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до вимог пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України № 1058.

Вказали, що період роботи позивача трактористом в колгоспі «Україна» з 27.03.1982 р. по 22.04.1984 року не може підтверджуватися довідками СВК «Україна» від 08.04.2019 року №14, №15, №16 оскільки останні не відповідають вимогам пункту 20 додатку №5 Порядку № 637.

Зазначили, що із записів в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 від 22.02.1984 року та архівної довідки КП «Районний трудовий архів» від 24.04.2019 року №391/01-17 вбачається, що колгосп «Україна» реорганізовано в КСП «Україна» 04.04.1992 року, а в 2000 році реорганізовано в Агрокооператив приватних пайовиків «Україна». В статуті СВК «Україна» відсутні будь-які положення, які свідчили б про те, що зазначений кооператив є правонаступником КСП «Україна».

На переконання відповідача, СВК «Україна» не може бути правонаступником КСП «Україна» та колгоспу «Україна», а отже не має права видавати будь-які довідки про періоди роботи ОСОБА_1 в колгоспі «Україна» навіть в тому випадку якщо в зазначеному кооперативі зберігаються документи колгоспу.

Зауважили, що в довідці СВК «Україна» від 08.04.2019 року №14 зазначено, що ОСОБА_1 працював в даному господарстві трактористом в 1982 та 1983 році . При цьому, в 1982 році відпрацював 158 вихододнів, а в 1983 р. - 165 вихододнів при встановленому мінімумі трудової участі в 240 вихододнів.

Відповідно до приписів ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Тобто, якби СВК «Україна» видало правомірно довідку від 08.04.2019 року №14, то в такому випадку стаж позивача за 1982 та 1983 роки обчислювався не за календарною, а за фактичною тривалістю.

Головне управління вважає, що до пільгового стажу позивача, не можна зарахувати період роботи з 01.04.2000 р. по 02.06.2003 механізатором у Вінницькій філії ЗАТ «Імпекс» - «Агрофірма «Сімекс - Агро» та з 02.06.2003 р. по 01.06.2004 року трактористом в ТОВ «Концерн «Сімекс Агро» правонаступником яких є ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД», оскільки інформація, що зазначена в довідці ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД» від 27.08.2019 року №689 спростовує факт роботи ОСОБА_1 з 01.04.2000 р. по 02.06.2003 механізатором у Вінницькій філії ЗАТ «ІМПЕКС» - «Агрофірма «Сімекс-Агро», та з 02.06.2003 р. по 01.06.2004 року трактористом в ТОВ «Концерн «Сімекс Агро», правонаступником яких є ТОВ «ТАС АГРО ЗАХІД».

Враховуючи вищевикладене, просили у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні фактичні обставини.

27.08.2019 року, у зв`язку із досягненням пенсійного віку, ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, 27.08.2019 року позивач подав заяву про підтвердження стражу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Рішенням Комісії при ГУ ПФУ у Вінницькій області з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах від 12.09.2019 року №12 підтверджено період роботи ОСОБА_1 у період з 15.03.1984 року по 31.03.2000 року, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Як вбачається із матеріалів справи, до пільгового стажу роботи позивача на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, не зараховано період роботи з 27.03.1982 року по 22.02.1984 рік, з 01.04.2000 року по 02.06.2003 рік, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 рік, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.10.2019 року №68 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.10.2019 року №68 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV передбачено, що право на отримання пенсії мають право громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства,-після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

За змістом п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом "в" ст.13 України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII (далі Закон N 1788-XII) визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, трактористи-машиністи, безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Про порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року №7. До трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, належать працівники, які оформлені на роботу трактористами-машиністами, мають відповідні посвідчення, постійно зайняті на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Трактористам-машиністам, які відпрацювали повний польовий період на тракторах та інших самохідних сільськогосподарських машинах, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в між польовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи на стаціонарних і причіпних установках та агрегатах, з ремонту сільськогосподарської техніки, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, трактористи-машиністи яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії „тракторист-машиніст", запроваджена в 1961 році, охоплює такі професії: бульдозерист, бульдозерист-скреперист, грейдерист; комбайнер; машиніст дощувальної установки, змонтованої на базі трактора; машиніст скрепера, скреперист; машиніст чаєзбиральної машини; машиніст екскаватора; машиніст-водій льонозбиральної машини, самохідної широкозахватної сінокосарки; механік-комбайнер, тракторист, тракторист-бульдозерист. До числа трактористів-машиністів, безпосередньо зайнятих у виробництві сільгосппродукції, віднесено працівників, прийнятих на роботу трактористами-машиністами, які мають про це відповідні посвідчення. Для призначення пенсії на пільгових умовах марка трактора, на якому працює тракторист-машиніст, значення не має.

Тобто, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді тракториста, безпосередня зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, досягнення відповідного віку, а також наявність кількості відповідного стажу.

Відповідно до Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, територіальні органи Пенсійного фонду України.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, за правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 N 58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики N 259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що трудова книжка є основним документом який підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Судом встановлено, що позивачем на підтвердження стажу роботи трактористом та безпосередньої зайнятості у виробництві сільськогосподарської продукції надано копію трудової книжки колгоспника від 22.02.1984 року серії НОМЕР_1 .

При цьому суд наголошує, що трудова книжка позивача досліджується в частині незарахованого стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Зі змісту трудової книжки вбачається, що позивач у період з 27.03.1982 року по 22.02.1984 року працював трактористом у колгоспі "Україна"; у період з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року працював механізатором в "Агрофірмі "Сімекс-Агро"; у період з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року працював трактористом в ПП Агрофірма "Сімекс-Агро"; у період з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року працював трактористом в СВК "Україна".

При дослідженні вказаної трудової книжки судом з`ясовано, що графи щодо відомостей про роботу, кількість відроблених людино-днів на рік, відомості про нараховану зарплату внесені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України.

Записи про вищевказані період роботи зроблені чітко, без виправлень з відтиском печаток підприємств.

Отже, спірний пільговий стаж за вищевказаний період роботи позивача підтверджується відповідними записами в його трудовій книжці.

Крім копії трудової книжки, позивачем на підтвердження періоду роботи з 27.03.1982 року по 22.02.1984 року надано довідки СВК "Україна" від 08.04.2019 року № 14,15,16. Згідно довідки №15 правонаступником Колгоспу «Україна» є Сільськогосподарський виробничий кооператив «Україна». Відповідно до довідки СВК «Україна» №16 архіви наказів про прийняття та звільнення з роботи в даному господарстві не збереглися. Згідно довідки №14 позивач в 1982 році та у 1983 році працював трактористом.

При цьому, зі змісту довідки №14 вбачається що позивач у 1982 році відпрацював 158 вихододнів при встановленому мінімумі 240 та у 1983 році відпрацював 165 днів при встановленому мінімумі 240.

Водночас, пунктом 7 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, передбачено, що у разі неритмічної роботи підприємства чи організації підрахунок пільгового стажу здійснюється в такому порядку: загальна кількість днів, протягом яких працівник повний робочий день був зайнятий на роботах із шкідливими умовами праці, ділиться на 25,4 - при шестиденному робочому тижні і на 21,2 - при п`ятиденному робочому тижні.

Як встановлено судом, у період з 1982 року по 1983 рік позивачем фактично відпрацював 323 дні (158 днів у 1982 році та 165 у 1983 році).

Оскільки наявні у справі докази підтверджують, що з 27.03.1982 року по 22.02.1984 рік позивач не відпрацював законодавчо встановлений мінімум трудоднів, вказаний період повинний був бути включений до стажу позивача за фактичною тривалістю.

Таким чином, період роботи позивача з 27.03.1982 року по 22.02.1984 рік відповідач мав би зарахувати до його пільгового стажу 1 рік 3 місяці та 1 день (323/25,4=15,09).

Крім того, на підтвердження періодів роботи з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року позивачем надано довідки від 23.09.2019 року №744, від 27.08.2019 року №689 видану ТОВ "ТАС "АГРО ЗАХІД" та довідкою №1 від 03.07.2019 року видану СВК "Україна".

При цьому, посилання відповідача на те, що довідка видана СВК "Україна" від 08.04.2019 року №14 є неправомірною та довідка видана ТОВ "ТАС "АГРО ЗАХІД" від 27.08.2019 року №689 спростовує факт роботи позивача на посаді тракториста та механізатора, суд оцінює критично, оскільки неналежний облік первинних документів, що підтверджують трудовий стаж не може впливати на право щодо призначення пенсії позивача, водночас, коли стаж роботи тракториста підтверджено записами трудової книжки.

Аналогічного правового дійшов Верховний Суд у постанові від 07.11.2019 року у справі №686/19477/16-а .

На переконання суду, трудовою книжкою колгоспника у повній мірі підтверджено періоди роботи позивача трактористом та механізатором з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року в "Агрофірмі "Сімекс-Агро", ПП Агрофірма "Сімекс-Агро" та СВК "Україна" у зарахуванні яких, відповідачем відмовлено.

При цьому, суд наголошує, що відповідачем при обрахунку страхового стажу позивача період роботи з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року в "Агрофірмі "Сімекс-Агро", ПП Агрофірма "Сімекс-Агро" та СВК "Україна" враховано.

Тобто, в даному випадку, факт перебування позивача в трудових відносинах з "Агрофірма "Сімекс-Агро", ПП "Агрофірма "Сімекс-Агро" та СВК "Україна" у посадових осіб пенсійного органу сумнівів не викликав. При цьому, належних доказів в підтвердження недостовірності та неправдивості інформації, що міститься в Трудовій книжці колгоспника від 22.02.1984 року серії НОМЕР_1 , матеріали справи не містять, а остання в судовому порядку недійсною не визнавалась.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоди роботи трактористом та механізатором з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року, а відтак, рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області №68 від 10.10.2019 року слід визнати протиправним та скасувати.

Водночас, як вбачається зі змісту прохальної частини позовної заяви, позивач просить зобов`язати відповідача призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з часу звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому суд зазначає, що за правилами ст.2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета узгоджується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40).

Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому, за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Частиною 1 та 2 ст.245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

В той же час, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, зважаючи на те, що обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах, є наявність пільгового стажу не менше 20 років, суд вважає, що зобов`язання вчинити дії, спрямовані на усунення порушення прав особи без прийняття рішення про зарахування до пільгового стажу позивача спірні періоди роботи, не можна вважати ефективним способом захисту порушеного права.

При цьому, пунктом 1 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 27.08.2019 року, зарахувавши до пільгового стажу роботи період з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року та період роботи з 27.03.1982 року по 22.02.1984 рік за фактичною тривалістю.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 10.10.2019 року №68 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до ст.114 Закону України "Про загальообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 27.08.2019 року, зарахувавши ОСОБА_1 до пільгового стажу роботи період з 01.04.2000 року по 02.06.2003 року, з 02.06.2003 року по 01.06.2004 року, з 01.04.2005 року по 01.07.2005 року та період роботи з 27.03.1982 року по 22.02.1984 рік за фактичною тривалістю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ).

Рішення у повному обсязі виготовлене 10.06.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович