Справа № 560/323/20
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/323/20
РІШЕННЯ

іменем України

03 червня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А.

за участю:секретаря судового засідання Коваль Д.Л. представника позивача Водзінського О.В. представника відповідача Грень Н.В.
розглянувши адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" звернулося в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення:

- № від 18.12.2019, за яким збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним зобов`язанням на суму 4810735,00 грн та за штрафними санкціями 1202684,00 грн.;

- № від 18.12.2019, за яким застосовано штрафні санкції по податку на прибуток приватних підприємств на суму 680,00 грн.;

- № від 18.12.2019, за яким зменшено суму грошового зобов`язання по єдиному податку за основним зобов`язанням на суму 8541,57 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" перебувало на спрощеній системі оподаткування - платником єдиного податку четвертої групи. В акті перевірки зроблено висновок, що відповідно до ІКП по платежу "плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення" станом на 01.01.2017 рахується податковий борг (недоїмка) в сумі 75,90 грн. Також в акті вказано, що посівні площі товариства у 2016 році, на яких вироблялась сільгосппродукція, склали 2 366 га. Водночас відповідачем зроблено помилковий висновок, що ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у 2017 році не був сільськогосподарським товаровиробником у розумінні п.п.14.1.235 п.14. ст.14 Податкового кодексу України (далі також - ПК України), та, відповідно, на товариство не поширюється спеціальний податковий режим - четверта група платника єдиного податку.

Вважає, що наявність боргу на 1 січня 2017 року є підставою для відмови у набутті статусу платника єдиного податку лише для тих, хто вперше набуває цей статус. Оскільки позивач з 01 січня 2017 року автоматично став платником єдиного податку четвертої групи, тому норми щодо анулювання такої реєстрації за наявності податкового боргу до спірних правовідносин застосуванню не підлягають. Окрім того, жодних рішень органу ДПС щодо донарахування податкових зобов`язань по "платі за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення" у розмірі 75,90 грн. на адресу товариства не надходило. Більше того, попереднім актом перевірки, який охопив період з 01.01.2015 по 31.12.2016, на сторінці 106 акту вказано, що "Перевіркою правильності нарахування, термінів сплати та своєчасності подання податкових декларацій з рентної плати, порушень вимог Податкового кодексу України, який регламентує порядок її справляння, не встановлено". Заборгованість відсутня також згідно акту звірки №27317-22 від 03.02.2017.

Товариство у 2017 році було сільськогосподарським товаровиробником, у якого частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищувала 75 %, що підтверджується розрахунком частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2016 рік, який був наданий контролюючому органу 20.02.2017.

Відсутність письмової відмови товариству у реєстрації у 2017 році платником єдиного податку четвертої групи, як це передбачено пунктом 299.5 статті 299 ПК України, з підстав наявності у поданих в порядку підп.298.8.1 п.298.8 ст.298 ПК України документах недоліків або порушення строків подачі документів, не проведення податковим органом перевірки позивача, відсутність рішення про анулювання реєстрації позивача платником єдиного податку четвертої групи свідчить про не доведення податковим органом дотримання ним як суб`єктом владних повноважень способу реалізації владних управлінських функцій.

Ухвалою суду від 22.01.2020 відкрито провадження в цій адміністративній справі та вирішено її розглянути за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 26.02.2020 суд закрив підготовче провадження по справі. Призначив справу до судового розгляду на 18.03.2020. 18.03.2020 розгляд справи відкладено на 08.04.2020.

Ухвалою суду від 08.04.2020 відкладено розгляд справи.

Відповідачем подано до суду відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до п. 299.10 ст.299 ПК України реєстрація платником єдиного податку може бути анульована у разі, якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків. Перевіркою встановлено, що ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у звітних періодах 2017 року не подавав до контролюючого органу додаток 9 "Розрахунок питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг" до податкових декларацій з ПДВ, що не дало змоги контролюючому органу у податковому (звітному) 2017 році визначити фактичну частку сільськогосподарського товаровиробництва ТОВ "ТД "Шепетівський цукор". Виключно реалізація залишків сільгосппродукції, виробленої у попередніх звітних періодах, без здійснення вирощування сільгосппродукції у поточному періоді, не дає права для перебування платником податку четвертої групи, оскільки у такому поточному звітному періоді підприємство втрачає статус сільськогосподарського товаровиробника.

Крім цього, ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" допущено станом на 01.01.2017 податковий борг в сумі 75,90 грн., тому відповідно до пп.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 ПК України відсутні підстави для перебування у 2017 році платником єдиного податку четвертої групи.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій вказує, що відзив не спростовує обґрунтувань, які викладені у позовній заяві.

Відповідачем подано заперечення на відповідь позивача на відзив, у якому додатково зазначає, що в акті звірки №27317-22 від 03.02.2017 за даними податкового органу сума нарахованих платежів з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення становить 549,45 грн., що складається з податкового зобов`язання по розрахунку з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 квартал 2015 року, додаток 1 № від 28.01.2016, термін сплати 19.02.2016. Водночас, платником у 2016 році подавались наступні декларації:

- звітний розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2016 року, додаток 1 № від 10.05.2016, термін сплати 20.05.2016, в якому відображено податкове зобов`язання в сумі 76,75 грн.;

- уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2016 року, додаток 1 № від 19.05.2016, термін сплати 20.05.2016, в якому відображено уточнення податкового зобов`язання в сторону збільшення на суму 76,75 грн.;

- звітний розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 2 квартал 2016 року, додаток 1 № від 21.07.2016, термін сплати 19.08.2016, в якому відображено податкове зобов`язання в сумі 352,8 грн.;

- звітний розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 3 квартал 2016 року, додаток 1 № від 21.10.2016, термін сплати 19.11.2016, в якому відображено податкове зобов`язання в сумі 585,88 грн.

Оскільки акт звірки формувався засобами програмного забезпечення, і станом на 03.02.2017 за даними податкового органу сума нарахованих платежів з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення становить 549,45 грн., це означає, що станом на 02.03.2017 року в ІКП були відсутні нарахування по вищезазначених розрахунках.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що підставою виникнення податкового боргу (недоїмки) в сумі 75,90 грн. став самостійно поданий позивачем уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2016 року, додаток № від 19.05.2016, яким позивач збільшив податкове зобов`язання на 75,90 грн.

Крім цього, ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" не проводило у засів (виробництво) озимих культур урожаю 2017 року, не проводило підготовку землі до засіву та засів ярих культур на орендованій земельній ділянці площею 67,5356 га та/або інших земельних ділянках. Таким чином, ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" до 20.02.2017, терміну щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку, було усвідомлене, що у 2017 році не є сільськогосподарським товаровиробником, у розумінні пп. 14.1.235 п.14. ст.14 ПК України, оскільки не мало наміру здійснення виробництва сільськогосподарської продукції на власних чи орендованих потужностях, її переробки (за потреби) та здійснення операції з її постачання.

В подальшому відповідачем подані додаткові пояснення від 01.06.2020, згідно яких наполягає на застосуванні до спірних правовідносин п.299.11 ст.299 ПК України. Вказує, що визначальним є виявлення наявності невідповідності позивачем вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 ПК України саме під час проведення виїзних документальних перевірок (а не на момент підтвердження позивачем статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2017 р., що регулюється іншими нормами ПК України).

Відповідач вказує, що згідно п.п.258.1.1 п.258.1. ст. 258 ПК України саме на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету. Позивач самостійно визначив у податковій звітності суму податкового зобов`язання, а відповідно до п.54.1 ПК України така сума є узгодженим грошовим зобов`язанням. З огляду на зазначену норму не можуть братися до увагу доводи позивача, що показники, які були подані в уточнюючому розрахунку з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин від 19.05.2016 р. № - не обліковувались на підприємстві у ТОВ "Торговий дім "Шепетівський цукор".

У судовому засіданні 28.05.2020 представник позивача надав пояснення, згідно яких посадовою особою ТОВ "Торговий дім "ІІІспетівський цукор" було здійснено помилку при заповненні уточнюючого розрахунку Додатку 1 від 19.05.2020, і помилково задвоєно суму з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин. Однак для усунення зазначеної помилки, після її виявлення у травні 2018 року, дій вчинено не було, а лише погашено таку заборгованість у зв`язку з тим, що її сума була незначною.

Разом з цим, в подальшому позивачем подано додаткові пояснення від 03.06.2020, у яких наголошує на тому, що фактично заборгованості з рентної плати за користування надрами у товариства не було (особливо на 31.12.2016), а недоплата виникла через методичну помилку. Зобов`язання з рентної плати за користуванн надрами за перший квартал 2016 року навіть з урахуванням уточнюючої декларації не змінились і становили 76,75 грн. Про відсутність заборгованості свідчить не лише акт звірки з податковим органом, а й акт від 11.05.2017 №0575/22-01-14-02/36681090, який не виявив заборгованості з рентної плати за 2016 рік.

У судовому засіданні 03.06.2020 представник позивача позовні вимоги підтримав

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши представників сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

25 листопада 2019 року працівниками ГУ ДПС у Хмельницькій області складено акт за №0194/22-01-05-12/36681090 "Про результати документальної планової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор".

У висновках акту зазначено, зокрема, такі порушення:

1. п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.139.2.1, п.п. 139.2.2 п.139.2 ст.139, абз.а) п.п.4) п.291.4, п.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" занижено податок на прибуток підприємств в загальній сумі 4 810 735 грн., у тому числі за 1 квартал 2017 в сумі 4 991 001 грн., півріччя 2017 в сумі 6 707 735 грн., три квартали 2017 в сумі 6 514 021 грн., рік 2017 в сумі 4 810 735 гривень"

2. п.49.2 ст.49, п. 137.4 ст.137 Податкового кодексу України, ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" не подано до контролюючого органу декларації з податку на прибуток приватних підприємств за І квартал 2017, півріччя 2017, три квартали 2017 та рік 2017;

3. п.46.2 ст.46 Податкового кодексу України, ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" не подано до контролюючого органу фінансову звітність за І квартал 2017 та 9 місяців 2017;

4. п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14, абз. а) п.п.4) п.291.4 п.п.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" завищено єдиний податок платника четвертої групи в сумі 8 541,57 гривень.

На підставі акту перевірки відповідачем було прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 18 грудня 2019 року №, за яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств за основним зобов`язанням на суму 4810735 грн. та за штрафними санкціями 1202684 грн.;

- від 18 грудня 2019 року №, за яким до товариства застосовано штрафні санкції по податку на прибуток приватних підприємств на суму 680 грн.;

- від 18 грудня 2019 року №, за яким товариству зменшено суму грошового зобов`язання по єдиному податку за основним зобов`язанням на суму 8541,57 грн.

Висновки акту перевірки, які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, базуються на наступних обставинах.

Так, перевіркою встановлено, що за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" перебувало на спрощеній системі оподаткування - платник єдиного податку четвертої групи.

Перевіркою не підтверджено правомірність перебування ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у 2017 році на спеціальному режимі оподаткування з двох підстав:

1). Відповідно до п.п.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 ПК України не може бути платником єдиного податку четвертої групи суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" допущено станом на 01.01.2017 податковий борг в сумі 75,90 грн., що підтверджується ІКП по платежу "Плата за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення". Тому згідно наведеної норми відсутні підстави для перебування у 2017 році платником єдиного податку четвертої групи.

2). Визначення поняття "сільськогосподарський товаровиробник" для цілей ПК України наведено в п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України. Сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Таким чином, юридична особа для перебування платником податку четвертої групи має щорічно одночасно дотриматись двох основних вимог:

- займатись виробництвом сільськогосподарської продукції у поточному податковому (звітному) періоді;

- частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) період дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Виключно реалізація залишків сільгосппродукції, виробленої у попередніх звітних періодах, без здійснення виробництва сільгосппродукції у поточному періоді, не дає права для перебування платником податку четвертої групи у цьому звітному періоді.

ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" до контролюючого органу для підтвердження статусу платника єдиного податку четвертої групи на 2017 рік подано:

- податкову декларацію платника податку четвертої групи (в/х № НОМЕР_1 від 20.02.2017): площа земельних ділянок 67,5356 га, нормативно-грошова оцінка землі 22188,60 грн., ставка податку 0,57, сума річна податку 8541,57 грн.;

- відомості про наявність земельних ділянок (в/х № від 20.02.2017): категорія земельних ділянок - сільськогосподарські угіддя, право користування - на умовах оренди, кількість орендодавців 42, загальна площа земельних ділянок 67,5356 га.;

- розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва (в/х № від 20.02.2017): загальний обсяг отриманого доходу 91464467 грн., в т.ч. сільгосппродукції 89650118 грн., частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній (звітний) рік 76,59 %.

Попередньою перевіркою підтверджено правомірність перебування ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у 2016 році платником єдиного податку четвертої групи - сільгосппродукція вирощувалась на суборендованих землях. Проте перевіркою встановлено, що ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у 2017 році не використовував для вирощування сільгосппродукції землі на суборендованих землях.

Підпунктом 14.1.235 п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що для підтвердження статусу сільськогосподарського товаровиробника не встановлено будь-яких обмежень щодо обсягів виробництва сільгосппродукції, основним критерієм є сам факт виробництва сільськогосподарської продукції, визначеної п.п.14.1.234 п.14 ст.14 Кодексу.

Перевіркою не встановлено вирощування у 2017 році ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" сільгосппродукції на орендованій площі 67,5356 га чи будь-яких інших ділянках.

Оскільки ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у 2017 році не був сільськогосподарським товаровиробником у розумінні п.п.14.1.235 п.14. ст.14 ПК України, а саме не здійснював виробництво сільськогосподарської продукції на площі 67,5356 га чи будь-яких інших земельних ділянках, не здійснював операції з її постачання, відповідно на товариство не поширюється спеціальний податковий режим - четверта група платника податку. Частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній (звітний) період, що перевищує 75 відсотків, при відсутності самого виробництва сільськогосподарської продукції у поточному податковому (звітному) періоді, не дає права у 2017 на застосування спеціального податкового режиму.

Зважаючи на те, що у 2017 році на ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" не поширювався спеціальний податковий режим - платник єдиного податку четвертої групи, відповідно до п.п.133.1.1 п.133.1 ст.133 ПК України товариство є платником податку на прибуток.

В результаті допущених порушень перевіркою повноти визначення податку на прибуток встановлено його заниження всього у сумі 4 810 735 за 2017 рік.

Також в порушення вимог п.49.2 ст.49, п.137.4 ст.137 ПК України ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" не подано до контролюючого органу декларації з податку на прибуток приватних підприємств за І квартал 2017, півріччя 2017, три квартали 2017 та рік 2017.

Водночас, у період з 01.01.2017 по 31.12.2017 ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" задекларовано єдиного податку платника четвертої групи у сумі 8 541,57 гривень. Проте, оскільки станом на 01.01.2017 товариство мало податковий борг в сумі 75,90 грн. та у 2017 році не було сільськогосподарським товаровиробником, тому неправомірно перебувало платником єдиного податку четвертої групи та сплачувало єдиний податок. Це призвело до завищення єдиного податку у сумі 8 541,57 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пунктів 291.2 та 291.3 статті 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Згідно з підп.291.4.4 п.291.4 ст.291 ПК України до четвертої групи суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, відносяться сільськогосподарські товаровиробники - юридичні особи незалежно від організаційно-правової форми, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Відповідно до п.п.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування, або відмови від спрощеної системи оподаткування встановлюється статтею 298 ПК України, пунктом 298.8 якої передбачено, що порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку четвертої групи здійснюється відповідно до підпунктів 298.8.1-298.8.4 цієї статті.

Згідно з підп.298.8.1 п.298.8 ст.298 ПК України передбачений обов`язок сільськогосподарського товаровиробника надавати до 20 лютого поточного року до контролюючого органу звітність з метою щорічного підтвердження статусу платника єдиного податку, перелік якої конкретизований у цьому підпункті.

ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" на виконання вимог вищевикладеної норми направило контролюючому органу 20 лютого 2017 року засобами електронного зв`язку податкові декларації платника єдиного податку четвертої групи на 2017 рік, до яких були додані додаток № 1 - відомості про наявність земельних ділянок та розрахунок частки сільськогосподарського товаровиробництва за 2016 рік.

При цьому позивачем не заперечується відсутність самого виробництва сільськогосподарської продукції у 2017 році.

Порядок реєстрації та анулювання реєстрації платників єдиного податку визначений статтею 299 ПК України, відповідно до пункту 299.1 якої реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

Згідно підп.298.2.3 п.298.2 ст.298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, зокрема, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Пунктом 299.10 статті 299 ПК України визначено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу, зокрема, у разі:

- у випадках, визначених підп.298.2.3 п.298.2 ст.298 цього Кодексу;

- якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Відповідно до абз.2 п.299.11 ст.299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи, та штрафні (фінансові) санкції (штрафи), передбачені главою 11 розділу II цього Кодексу.

Підпунктом 291.5-1.3 п.291.5-1 ст. 291 ПК України визначено, що не може бути платником єдиного податку четвертої групи, зокрема, суб`єкт господарювання, який станом на 1 січня базового (звітного) року має податковий борг, за винятком безнадійного податкового боргу, який виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин).

Таким чином, із змісту наведених норм слідує, що до платників 4 групи єдиного податку можуть належати сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №814/1394/15.

При цьому, у разі виявлення контролюючим органом під час проведення виїзних документальних перевірок (що мало місце у спірному випадку) платника єдиного податку четвертої групи невідповідності вимогам підпункту 4 пункту 291.4 та пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу у податковому (звітному) році або у попередніх періодах, такому платнику за такі періоди нараховуються податки та збори, від сплати яких він звільнявся як платник єдиного податку четвертої групи.

Водночас, суд вважає за необхідне зауважити, що Податковим кодексом України визначено підстави анулювання реєстрації платника єдиного податку (п.299.10 ст.299 ПК України), а також підстави, з яких платник не може бути платником єдиного податку 4 групи (п.291.5-1 ст.291 ПК України).

Поряд з цим, ПК України не містить норму, відповідно до якої платник, який у податковому (звітному) році так і не почав займатись сільськогосподарським товаровиробництвом, автоматично втрачає за цей період (тобто за минулий час) статус платника єдиного податку 4 групи.

Тому доводи відповідача про те, що ТОВ "ТД "Шепетівський цукор" у 2017 році не був сільськогосподарським товаровиробником у розумінні п.п.14.1.235 п.14. ст.14 ПК України, що має наслідком застосування відповідальності, передбаченої абз.2 п.299.11 ст.299 ПК України, є помилковими, оскільки такі обставини не визначні ПК України самостійною підставою для позбавлення (втрати) статусу платника єдиного податку 4 групи.

Водночас, пунктом 299.10 ст. 299 ПК України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі, якщо, зокрема, у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.

Однак рішення про анулювання реєстрації позивача як платника єдиного податку контролюючим органом за такий період не приймалось.

При цьому підп.298.8.4 п.298.8 ст.298 ПК України врегульовано, що у разі коли у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва становить менш як 75 відсотків, сільськогосподарський товаровиробник сплачує податки у наступному податковому (звітному) році на загальних підставах.

Отже, за відсутності рішення контролюючого органу про анулювання реєстрації платника єдиного податку наступає лише визначений підпунктом 298.8.4 пункту 298.8 статті 298 ПК України наслідок. На 2018 рік позивач не подавав документів для підтвердження статусу платника єдиного податку 4 групи.

Що стосується наявності заборгованості у позивача станом на 01.01.2017, суд зазначає наступне.

Як встановлено судом, позивачем подано звітний розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2016 року від 10.05.2016, в якому відображено податкове зобов`язання в сумі 76,75 грн.

В подальшому позивачем подано уточнюючий розрахунок з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 1 квартал 2016 року, від 19.05.2016, в якому відображено уточнення податкового зобов`язання в сторону збільшення на суму 76,75 грн.

Згідно інтегрованої картки платника сплата відбулась 16.05.2016 лише стосовно однієї суми - 76,75 грн., визначеної розрахунком від 10.05.2016. Інша сума у розмірі 76,75 грн., нарахування якої згідно картки відбулось 20.05.2016, не сплачена. Враховуючи переплату у розмірі 0,85 грн., утворилась заборгованість 75,90 грн., яка існувала у подальшому, у тому числі й станом на 01.01.2017.

Доводи позивача про те, що зобов`язання з рентної плати за користуванн надрами за перший квартал 2016 року навіть з урахуванням уточнюючої декларації не змінилось і становило 76,75 грн., є безпідставними, оскільки предметом цього судового розгляду не є правомірність нарахування в інтегрованій картці платника контролюючим органом зобов`язання на підставі уточнюючого розрахунку від 19.05.2016. Крім того, позивачем сума згідно такого уточнюючого розраунку була сплачена, а дій по її коригуванню не вчинялось.

Наявність заборгованості на 1 січня базового (звітного) року, за загальним правилом, є підставою для застосування до платника податків наслідків, визначених абз.2 п. 299.11 ст.299 ПК України, оскільки має місце невідповідність платника вимогам пункту 291.5-1 статті 291 цього Кодексу.

Відповідач звертає увагу на те, що відповідно до п.п. 258.1.1 п.258.1 ст.258 ПК України на платника рентної плати покладається відповідальність за правильність обчислення, повноту і своєчасність її внесення до бюджету, а також за своєчасність подання контролюючим органам відповідних податкових декларацій згідно із нормами цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Водночас суд враховує, що згідно з п.п. 258.2.1 п.258.2 ст.258 ПК України контроль за правильністю обчислення, своєчасністю і повнотою справляння рентної плати здійснюють контролюючі органи.

Суд звертає увагу на те, що у п.3.7.6 "Дотримання вимог податкового законодавства щодо нарахування та своєчасності сплати рентної плати" акту перевірки від 11.05.2017 №0575/22-01-14-02/36681090 (ст.104 акту перевірки) містяться зведені дані щодо задекларованих та встановлених в ході проведення перевірки сум рентної плати. Відповідна таблиця містить дані стосовно податкової декларації з рентної плати від 10.06.2016 №, якою визначено податкове зобов`язання з рентної плати за користування надрами у розмірі 76,75 грн. Уточнюючого розрахунку з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин від 19.05.2016, яким задекларовано податкове зобов`язання, що збільшується, у тому ж розмірі 76,75 грн., вказаний акт не містить. В той же час, період, який підлягав перевірці, становив з 01.01.2015 по 31.12.2016, і цим актом досліджені також декларації позивача, подані у 2-4 кварталах 2016 року.

Згідно висновку цього розділу акту, перевіркою правильності нарахування, термінів сплати та своєчасності подання податкових декларацій з рентної плати, порушень вимог Податкового кодексу України, який регламентує порядок її справляння, порушень не встановлено.

Отже, контролюючим органом під час проведення перевірки у 2017 році за період з 01.01.2015 по 31.12.2016 не встановлено наявність заборгованості у позивача по рентній платі.

Окрім того, у відповідності до акту звірки Славутської ОДПІ ГУ ДФС у Хмельницькій області №27317-22 від 03.02.2017 по платежу 13030100 "Рентна плата за користування надрами", проведено звірення розрахунків платника за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, відповідно до якого заборгованість згідно відомостей контролюючого органу також була відсутня.

У запереченні на відповідь позивача на відзив контролюючий орган вказує, що згідно пункту 9.3 наказу Державної податкової адміністрації України від 18 липня 2005 року №276 на вимогу платника податків працівником підрозділу адміністрування облікових показників та звітності на підставі даних карток особових рахунків здійснюється звірення стану розрахунків платника податків з бюджетами за податками, зборами (обов`язковими платежами) за відповідний звітний період. Підсумки проведеного органами державної податкової служби звірення стану розрахунків з бюджетами за податками, зборами (обов`язковими платежами) відображаються у книзі обліку звірення стану розрахунків платників з бюджетами. Відповідно до п.9.4 розділу 9 на письмову вимогу платника податків звірення стану розрахунків платника з бюджетом за податками, зборами (обов`язковими платежами) за звітний період оформляється актом за формою, зазначеною у додатку 3. Акт з розбіжностями між даними картки особового рахунку та даними платника податку, збору (обов`язкового платежу) є підставою для здійснення детальної перевірки таких розбіжностей.

Однак суд зазначає, що зазначений наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 5 грудня 2013 року №765.

У свою чергу, наказ від 05.12.2013 №765 втратив чинність на підставі Наказу Міністерства фінансів №422 від 07.04.2016. Цим нормативно-правовим актом не передбачено проведення звірки розрахунків з бюджетом та про право платника вимагати проведення такої звірки. Скасовано і саму форму акта звіряння розрахунків з бюджетом.

Відповідач вказує, що в акті звірки №27317-22 від 03.02.2017 за даними податкового органу сума нарахованих платежів з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення становить 549,45 грн., що складається з податкового зобов`язання по розрахунку з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за 4 квартал 2015 року, додаток 1 № від 28.01.2016, термін сплати 19.02.2016. При цьому платником в 2016 році подавались також інші декларації. Акт звірки формувався засобами програмного забезпечення, і станом на 03.02.2017 за даними податкового органу сума нарахованих платежів з Рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин загальнодержавного значення становить 549,45 грн. Це означає, що станом на 02.03.2017 в ІКП були відсутні нарахування по інших розрахунках.

Отже, контролюючий орган вказує на те, що станом на 02.03.2017 в інтегрованій картці платника були відсутні нарахування по інших розрахунках (деклараціях), поданих у 2016 році, а тому не було вказано про наявність заборгованості.

Однак відповідно до ст.19-1 ПК України саме до функцій контролюючого органу віднесено адміністрування податків, зборів, платежів та контроль своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків, зборів, платежів; забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів тощо.

Згідно п.п.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Суд вважає прийнятним до спірних правовідносин рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" щодо важливості принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (п.70 рішення). Згідно з пунктом 71 цього рішення потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тобто, виходячи з принципу належного урядування державні органи зобов`язані діяти вчасно та в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді майнового інтересу (нараховувати податки та збори) за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.

Встановлені обставини свідчать про порушення контролюючим органом своїх власних процедур та видання у 2017 році двох документів (один з яких акт звірки, взагалі не вправі був видавати), які засвідчували відсутність у позивача заборгованості за 2016 рік по рентній платі. Позивач зазначає, що про існування заборгованості у розмірі 75,90 грн. дізнався лише у травні 2018 року з відомостей особистого кабінету платника податків, та одразу оплатив її.

Як наслідок позивач, сплачуючи податки у 2017 році як платник четвертої групи суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, діяв добросовісно, обґрунтовано вважаючи себе таким, що не має станом на 01.01.2017 заборгованості по рентній платі.

Тому застосування контролюючим органом наслідків, передбачених абз.2 п.299.11 ст.299 ПК України (на підставі невідповідності платника вимогам п.п.291.5-1.3 п.291.5-1 ст.291 ПК України), не може вважатись правомірним, інакше це свідчитиме про надання контролюючому органу можливості уникати виконання своїх обов`язків і не сприятиме юридичній визначеності у правовідносинах з платниками податків.

Таким чином, суд, враховуючи правову позицію, викладену у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України", вважає оскаржувані податкові повідомлення рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 25224 грн., тому ці витрати слід присудити на його користь.

Також позивач просить стягнути на його користь витрати на правничу допомогу згідно орієнтовного розрахунку, які він поніс та може понести. У позовній заяві позивач вказує, що ним затрачено кошти на правничу допомогу в орієнтовній сумі 5000 грн., детальний розрахунок яких буде надано під час судового розгляду справи в суді.

Відповідно до ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач, в порушення частини 4 статті 134 КАС, не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, який є необхідним для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат.

Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2019 року по справі №9901/264/19.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду лише договір про надання правничої допомоги. Інших документів позивачем надано не було.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16, а також у постановах Верховного Суду від 04 лютого 2020 року по справі №1.380.2019.001036, від 30 квітня 2020 року по справі №826/4466/18 та від 07 травня 2020 року по справі №320/3271/19.

Отже, заявляючи клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, позивачем належними доказами не обґрунтовано розмір заявлених до стягнення витрат.

Вказані обставини свідчать про відсутність підстав для стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх недоведеністю у встановленому порядку.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 18.12.2019 за №, № та №.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" витрати по сплаті судового збору в розмірі 25224 (двадцять п`ять тисяч двісті двадцять чотири) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 05 червня 2020 року

Позивач:Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Шепетівський цукор" (с.Мокіївці, Шепетівський район, Хмельницька область,30440 , код ЄДРПОУ - 36681090)
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, м.Хмельницький, Хмельницька область,29000 , код ЄДРПОУ - 43142957)

Головуючий суддя Д.А. Божук