Справа № 420/2041/20
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2041/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

10.03.2020р. до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.03.2020р. №02 Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 50 відсотків від суддівської винагороди в сумі 118237,50грн. згідно з довідкою від 26.02.2020р. №03.4.19-7405/20, виданою Одеським окружним адміністративним судом з урахуванням вже отриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 березня 2020 року, справу №420/2041/20 передано на розгляд головуючому судді Танцюрі К.О.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.03.2020р. адміністративну справу №420/2041/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було направлено голові Одеського окружного адміністративного суду для вирішення питання про прийняття розпорядження про передачу адміністративної справи 420/2041/20 за підсудністю.

Розпорядженням голови Одеського окружного адміністративного суду від 17.03.2020р. №З-Р/с адміністративну справу №420/2041/20 було передано до П`ятого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020р. відмовлено у визначенні підсудності справи №420/2041/20.

Ухвалою суду від 06.04.2020р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

13.05.2020р. до суду від позивача надійшли уточнення позовних вимог, згідно яких позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.03.2020р. №02 Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від суддівської винагороди в сумі 118237,50грн. згідно з довідкою від 26.02.2020р. №03.4.19-7405/20, виданою Одеським окружним адміністративним судом з урахуванням вже отриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Ухвалою суду від 14.05.2020р. прийнято до провадження уточнення позовних вимог ОСОБА_1 від 13.05.2020р.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 13.05.2020р., зазначив, що з 01.10.2019р. він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди. Позивач вказав, що у зв`язку з прийняттям рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020р., 28.02.2020р ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, однак рішенням від 02.03.2020 р. №02 Про відмову у перерахунку довічного ового утримання суддів у відставці відповідач відмовив йому у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (пункт 3 розділу II Прикінцеві та перехідні положення) від 06.12.2016р. №1774 VIII не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Позивач, посилаючись на положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020р. зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний судя та у разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Поряд з тим, ОСОБА_1 вказав, що на момент його виходу у відставку за чинним на той час Законом України «Про судоустрій і статус суддів» розмір щомісячного довічного грошового утримання був обрахований, як 80% від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді та відповідно в силу приписів ч.1 ст. 58 Конституції України, перерахунку та виплаті підлягає довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% відсотків від суддівської винагороди. У зв`язку з викладеним, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

21.04.2020р. до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 у якому відповідач вказав, що не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача зазначав, що згідно Закону України від 15.02.2018р. № 2415, яким внесено зміни до пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. № 1474- VIII, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для призначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Таким чином, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762,00 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921,00 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102 грн. Поряд з цим, відповідач вказав, що управління не погоджується із позовною вимогою щодо відшкодування позивачу судових витрат, з огляду на те, що незаконне витрачання коштів Пенсійного фонду України тягне за собою дефіцит бюджету Пенсійного фонду, що породжує соціальну напругу у суспільстві і може сприяти невиконанню державою своїх функцій по соціальному забезпеченню громадян.

22.04.2020р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача у якій ОСОБА_1 вказав, що не погоджується із мотивами відхилення відповідачем позовних вимог, зазначивши, що, на його думку, відповідачем по справі не було фактично надано жодного доказу на підтвердження правомірності своїх дій, оскільки відповідач обмежився лише своїми письмовими поясненнями. При цьому, позивач наголосив, що надані позивачем для перерахунку розрахунок та довідка були видані виходячи з прожиткового мінімуму встановленого законодавством станом на 01 січня 2020 року та, що згідно положень ст.139КАС України у разі задоволення позову судові витрати стягуються на користь позивача.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 01.10.2019р. перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від суддівської винагороди.

28.02.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №2262 про перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці (а.с.13). Разом із заявою до Пенсійного фонду було надано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №03.4.19-7405/20 від 26.02.2020р., видану Одеським окружним адміністративним судом (а.с.14).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.03.2020р. №02 відмовлено у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, посилаючись на те, що згідно Закону України від 15.02.2018 р. № 2415, яким внесено зміни до пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016р. №1474- VIII, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для призначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року. Таким чином, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2020 року становить 2102 грн.(а.с.15).

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 46 Конституції України ,громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Згідно статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 р.№1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII).

Згідно з пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України "Про судоустрій і статус суддів", крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду- 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Разом з тим, Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону №1402-VIII передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, підпунктом 1 пункту 24 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, для судді місцевого суду становить: з 1 січня 2017 року - 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2018 року: - 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2019 року-25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; з 1 січня 2020 року:-30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019р. №193-IX, який набрав чинності 07.11.2019р., виключено п.22, 23 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Пунктом 25 розділу ХІІ Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Досліджуючи правове поняття "щомісячне довічне грошове утримання судді", Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011р. №18-рп/2011, вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці сплачує Пенсійний фонд України за рахунок Державного бюджету, діючому судді виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказує про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, а також у рішенні № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.

Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту 25 розділу ХІІ „Прикінцеві та перехідні положення" Закону України „Про судоустрій і статус суддів" від 2 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами.

Відповідно до п. 16 вказаного рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020

право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4частини шостої статті 126 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Згідно із п. 17. рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII „Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

За таких обставин, враховуючи те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя, суд приходить до висновку, про протиправність прийняття рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.03.2020р. №02 Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці та наявності підстав для його скасування.

Поряд з цим, оскільки суд прийшов до висновку про протиправність оскарженого рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області від 02.03.2020р. №02 з вищенаведених підстав, суд вважає, що наявні для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою від 26.02.2020р. №03.4.19-7405/20, виданою Одеським окружним адміністративним судом, з урахуванням вже отриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, щодо посилання позивача на право перерахунку із розрахунку 80 відсотків від суддівської винагороди в сумі 118237,50грн., судом встановлено наступне.

На момент виходу позивача у відставку згідно Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача був обрахований із розрахунку 80% від грошового утримання судді, що підтверджується матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 .

Частиною 1 ст.58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи вищевикладене, положення ч.1 ст.58 Конституції України щодо незворотності дії закону в часі та, що до позивача не може бути застосоване положення частини 3 ст.142 Закону № 1402-VIII, яке погіршує становище судді у відставці, оскільки зменшує розмір щомісячного довічного грошового утримання з 80% до 50 % від суддівської винагороди, суд, з метою захисту прав позивача, вважає за можливе зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку 80 відсотків від суддівської винагороди у сумі 118237,50грн.

Щодо посилання відповідача у оскарженому рішенні №02 про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці на те, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, суд зазначає, що суддівська винагорода для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яка зазначена у довідці Одеського окружного адміністративного суду від 26.02.2020р. №03.4.19-7405/20 зазначена із розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не мінімальної заробітної плати.

Решта доводів та заперечень відповідача у відзиві на позов висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., про що свідчить квитанція №77365 від 09.03.2020р.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 02.03.2020р. №02 Про відмову у перерахунку довічного грошового утримання суддів у відставці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) здійснити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80 відсотків від суддівської винагороди в сумі 118237,50грн. згідно з довідкою від 26.02.2020р. №03.4.19-7405/20, виданою Одеським окружним адміністративним судом з урахуванням вже отриманих сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.