Справа № 617/1843/19
Суддя: Глоба М. М.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 617/1843/19
Провадження № 2-а/617/9/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Вовчанський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вовчанську Харківської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції Макаренка Олега Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у листопаді 2019 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 09.11.2019 року близько 12 год. 35 хв. він керував автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Вовчанську, був зупинений працівником поліції, який виніс відносно нього постанову серії ЕАК № 1725687 про притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП до покарання у виді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. Інспектор зазначив, що він начебто керував транспортним засобом будучи непристебнутим ременем безпеки, а також не надав поліс цивільно-правової відповідальності. Вважає, що його притягнення до адміністративної відповідальності є незаконним, не обґрунтованим та недоведеним. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі підлягає скасуванню. Вважає, що його вина у скоєні правопорушення не була доказана поліцейським, винесена буз будь-яких доказів, оскільки він фактично керував транспортним засобом будучи пристебнутим паском безпеки та не відмовлявся передати інспектору відповідний поліс. Він заперечував свою провину під час розгляду справи, натомість інспектор розглянув її на місці зупинки транспортного засобу. Таким чином, твердження поліцейського про порушення вимог Правил дорожнього руху України, є лише його суб`єктивною думкою та припущенням, яке не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності. Просив визнати дії інспектора Макаренка О.В. протиправними, вказану постанову про адміністративне правопорушення скасувати, а справу закрити.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові, а також справу про адміністративне правопорушення закрити. Вказав, що йому не була надана можливість скористатися юридичною допомогою, права та обов`язки інспектором роз`яснено не було.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Судом встановлено, що постановою інспектора сектору реагування патрульної поліції Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції Макаренка О.В. від 09.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 1725687 на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 00 коп. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У вказаній постанові зазначено, що 09.11.2019 року о 12 год. 35 хв., по м. Калініна, 1, ОСОБА_1 не був не пристебнутим паском безпеки та не пред`явив для перевірки поліс цивільно-правової відповідальності власників тз, чим порушив п. 2.1.г. Правил дорожнього руху України (а.с. 7).

Відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено у ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно ст. 279 КУпАП, посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Як зазначає позивач та не було спростовано під час судового розгляду відповідачем, ОСОБА_1 не були роз`яснені його права та обов`язки під час розгляду справи про адміністративне правопорушеня.

Наведене свідчить, що відповідачем під час винесення постанови були грубо порушені норми діючого законодавства, які гарантують особі, яка притягається до адміністративної відповідальності право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Позивач посилається на порушення відповідачем вимог ст. 283 КУпАП, оскільки в постанова не містить відомостей щодо здійснення фіксації правопорушення, як доказ вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень п. 1.3, п. 3.3. Розділу III «Інструкції про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них» (далі Інструкція) затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції НПУ від 03 лютого 2016 року №100, необхідність відеофіксації:«використання нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) як превентивного поліцейського заходу є важливим елементом функціонування патрульної поліції, покликаним гарантувати чесність, відкритість та антикорупційну спрямованість діяльності патрульної поліції». Випадки застосування такого превентивного заходу: «нагрудна відеокамера (відео реєстратор) повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись у режимі відео-зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відео-фіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації. Відповідно до п. 3.5 Розділу III Інструкції, «після активації нагрудної відеокамери (відео реєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно».

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вона не містить вказівку фіксацію правопорушення, разом з тим відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своєї позиції, саме лише постанова про накладення адміністративного стягнення не можу вважатися беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки та не пред`явив для перевірки поліс цивільно-правової відповідальності власників тз.

Окрім цього, суд звертає увагу, що зі змісту оскаржуваної постанови взагалі не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом.

Також, відповідно до вимог ч. ч. 1-3 ст. 256 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає низку визначених у законі послідовних дій відповідного органу (посадової особи). За загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про його вчинення. У ньому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це; така особа має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до нього, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання.

Протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у ст. 251 КУпАП, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення , що встановлено ч. 1 ст. 257 КУпАП.

Підвідомчість справ про адміністративні правопорушення визначено у главі 17 КУпАП.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 року у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

У мотивувальній частині вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що у частинах 1, 2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

За Кодексом до цього переліку належать, зокрема, такі адміністративні правопорушення: порушення вимог пожежної безпеки в лісах (ст. 77); порушення правил полювання (ч. 1 ст. 85); порушення правил рибальства (ч. 3 ст. 85); порушення правил щодо карантину тварин, інших ветеринарно-санітарних вимог (ст. 107); викидання сміття та інших предметів з вікон і дверей вагонів поїздів, прохід по залізничних коліях у невстановлених місцях (ч. 3 ст. 109); викидання за борт річкового або маломірного судна сміття та інших предметів (ч. 3 ст. 116-2); провезення ручної кладі понад установлені норми і неоплаченого багажу (ст. 134); безквитковий проїзд (ст. 135); прояв неповаги до суду (ст. 185-3). Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні.

Таким чином, Конституційний Суд України у зазначеній справі дійшов висновку, що всі інші види правопорушень, в тому числі і ті, за які відповідальність передбачена ст. 126 Кодексу, розгляду у скороченому провадженні не підлягають.

Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у ст. ст. 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу.

Аналіз положень глави 22 Кодексу в системному зв`язку з положеннями глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у ст. ст. 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні ч. 1 ст. 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Як вбачається з матеріалів справи, протокол про адміністративне правопорушення не складався, відразу була винесена постанова, відповідачем до суду не надані докази спростування вказаного факту. Разом з тим, як пояснив позивач, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, він заперечував проти вчинення ним будь-якого з правопорушень.

Таким чином, суд вважає, що відповідач не мав права на місці вчинення адміністративного правопорушення виносити оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 1725687, за якою позивача було визнано винуватим у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Відповідно до частини 1статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, підлягають задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню.

Статтею 286 КАС України визначені особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, до суду не надійшло доказів на спростування доводів позивача, а тому суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково, постанову серії ЕАК № 1725687 від 09.11.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП - скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити, що відповідає положенням п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо визнання дій відповідача щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 протиправними, оскільки такі дії вчинені уповноваженою особою в межах наданих їй повноважень, а постанова про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу оцінена судом і підлягає скасуванню.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 288 КУпАП, то підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 77, 229, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора сектору реагування патрульної поліції Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції Макаренка Олега Вікторовича про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Постанову інспектора сектору реагування патрульної поліції Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області, старшого лейтенанта поліції Макаренка Олега Вікторовича у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК № 1725687 від 09.11.2019 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрити.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана Другому апеляційному адміністративному суду протягом десяти днів з дня проголошення до або через Вовчанський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Вовчанський районний суд Харківської області.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - інспектор сектору реагування патрульної поліції Вовчанського ВП ГУНП в Харківській області, старший лейтенант поліції Макаренко Олег Вікторович, адреса місцезнаходження: Харківська обл., м. Вовчанськ, вул. Колокольцова, 6.

Суддя -