Справа № 320/2699/19
Суддя: Василенко Ярослав Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/2699/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дудін С.О.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Василенка Я.М.,

суддів Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі Кондрат Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 у справі за адміністративним позовом товариства з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області від 08.05.2019 № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що товариство з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» (ідентифікаційний код 0378218, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Ігорівська, буд.11, літ.Б) 12.11.1996 зареєстровано як юридична особа, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 26.06.2019.

З вказаної виписки вбачається, що основним видом господарської діяльності позивача за КВЕД 2010 є код КВЕД 10.71 виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання (т.2, а.с.12-13).

У період з 25.03.2019 по 29.03.2019 Головним управлінням ДФС у Київській області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток та з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аспо» за період з 01.08.2018 по 31.08.2018, за результатами якої було складено акт від 05.04.2019 №268/10-36-14-05/00378218 (т. 1, а.с. 105-127), в якому відповідачем зроблено висновок про порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пунктів 5,7 П(С)БО №15 «Дохід», в результаті чого позивачем завищено від`ємне значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2018 року на загальну суму 2 076 814, 00 грн.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у Київській області було прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.05.2019 № , яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2018 року на 2 076 814, 00 грн. (а.с. 127-128).

Позивач вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки формування податкового кредиту та валових витрат за господарськими операціями підтверджено первинною документацією, господарські операції були реальними, у зв`язку з чим є підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим, оскільки у ході перевірки встановлено порушення вимог податкового законодавства, що свідчить про заниження позивачем податкових зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2018 між товариством з додатковою відповідальністю «Бердянський хлібокомбінат» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аспо» (покупець) було укладено договір поставки продукції № 30, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити хлібобулочні вироби та/або муку фасовану та/або крихту із сухарів відповідно до специфікації, а покупець - прийняти та сплатити їхню вартість.

Відповідно до пункту 1.2 договору первісний асортимент та ціна продукції за цим договором визначаються в специфікації (додаток № 1), яка є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору доставка продукції здійснюється на умовах самовивозу - EXW, склад постачальника, пр. Східний/вул. Володимира Довганюка, 106/ 80, м. Бердянськ , згідно офіційних правил тлумачення міжнародних торгових термінів «Інкотермс 2010». Покупець повідомляє постачальника, що місце розвантаження продукції є Запорізька обл.., Запорізький район, с. Високогірне, вул. Мічуріна, 1-Б.

При самовивозі продукції її завантаження на хлібозаводі здійснюється силами та за рахунок постачальника (пункт 2.2 договору).

Відповідно до пункту 2.6 договору покупець зобов`язаний оформити товаротранспортну накладну (ТТН) у відповідності з вимогами діючого законодавства України. В ТТН при прийманні продукції зазначається прізвище представника покупця, оформлюється підписом представника покупця та штампом покупця. При відсутності штампа покупець надає постачальнику довіреність на отримання продукції.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що ціна та кількість продукції, що постачається, зазначається в ТТН по кожній партії продукції.

Розрахунок за поставлену продукцію покупець здійснює в національній валюті на розрахунковий рахунок постачальника протягом 60 календарних днів з моменту поставки продукції шляхом безготівкового розрахунку або внесення грошових коштів до каси постачальника. За угодою сторін допускаються інші види взаєморозрахунків, що не суперечать чинному законодавству України (п. 3.2 договору).

Згідно з пунктом 9.1 договору строк дії договору настає з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2018, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. (т. 1, а.с. 130-132).

31.01.2018 між сторонами було підписано специфікацію №1 (додаток №1 до договору поставки продукції від 31.01.2018 № 30), в якій сторони дійшли згоди щодо найменування та ціни товару: крихта із сухарів за ціною 11,52 грн. за 1 кг. (з ПДВ) (т.1, а.с. 133).

31.07.2018 між сторонами було підписано додаткову угоду до договору поставки продукції від 31.01.2018 № 30, яким сторони дійшли згоди щодо викладення з 01.08.2018 специфікації в новій редакції (т. 1, а.с. 134).

Так, відповідно до специфікації в редакції від 01.08.2018 ціна товару (крихта із сухарів) за 1 кг. становить 15,60 грн. (т.1, а.с.135).

З метою виконання умов вказаного договору, ТДВ «Бердянський хлібокомбінат» було поставлено, а ТОВ «Торговий Дім «Аспо» прийнято товар (крихта із сухарів) на загальну суму 2147832,54 грн., про що свідчать видаткові накладні від 03.08.2018 №186697 на суму 218244,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36374,00 грн.), №186698 від 06.08.2018 на суму 217932,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36322,00 грн.), №195116 від 15.08.2018 на суму 217932,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36322,00 грн.), №195117 від 16.08.2018 на суму 218400,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36400,00 грн.), №195125 від 20.08.2018 на суму 214656,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 35776,00 грн.), №197675 від 22.08.2018 на суму 207816,54 грн. (у т.ч. ПДВ - 34636,09 грн.), №203444 від 23.08.2018 на суму 218244,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36374,00 грн.), №208218 від 27.08.2018 на суму 217932,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36322,00 грн.), №208219 від 29.08.2018 на суму 218244,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36374,00 грн.), №208220 від 31.08.2018 на суму 198432,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 33072,00 грн.) (т.1, а.с.136- 145).

Поставка товару від позивача до ТОВ «Торговий Дім «Аспо» підтверджується товарно-транспортними накладними на відпуск хлібопекарських виробів № БХКБ0186697 від 03.08.2018, № БХКБ0186698 від 06.08.2019, № БХКБ0195116 від 15.08.2018, № БХКБ0195117 від 16.08.2018, № БХКБ0195125 від 20.08.2018, № БХКБ0197675 від 22.08.2018, № БХКБ0203444 від 23.08.2018, № БХКБ0208218 від 27.08.2018, № БХКБ0208219 від 29.08.2018, № БХКБ0208220 від 31.08.2018.

З вказаних товарно-транспортних накладних вбачається, що перевезення товару здійснювалось ПП «Фітеко Груп» (т. 1, а.с. 146-155).

Також, позивачем були виписані ТОВ «Торговий Дім «Аспо» податкові накладні №4 від 03.08.2018 на суму 218244,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36374,00 грн.), №8 від 10.08.2018 на суму 154404,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 26234,00 грн.), №9 від 10.08.2019 на суму 342420,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 57070,00 грн.), №10 від 16.08.2018 на суму 436800,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 72800,00 грн.), №11 від 17.08.2018 на суму 131086,80 грн. (у т.ч. ПДВ - 21847,80 грн.), №12 від 17.08.2018 на суму 243313,20 грн. (у т.ч. ПДВ - 40552,20 грн.), №13 від 20.08.2018 на суму 124800,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 20800,00 грн.), №60 від 29.08.2018 на суму 77400,54 грн. (у т.ч. ПДВ - 12900,00 грн.), №61 від 31.08.2018 на суму 198432,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 3072,00 грн.) та №6 від 06.08.2018 на суму 217932,00 грн. (у т.ч. ПДВ - 36322,00 грн.) (т. 2, а.с. 38, 41, 43, 45, 47, 49, 51, 55 та 57).

Як вбачається з виписок по банківському рахунку позивача, ТОВ «Торговий Дім «Аспо» розрахувалось перед позивачем за отриманий товар на суму 2 076 813, 60 грн. (т. 1, а.с. 156-165).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 361 за серпень 2018 року грошові кошти, отримані від ТОВ «ТД «Аспо» в графі «кредит» на суму 2 076 813, 60 грн. (т. 2, а.с. 65-66).

Відповідно до підпункту 14.1.27, підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником), а господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Об`єкт оподаткування податком на прибуток визначений у статті 134 ПК України як прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом зменшення суми доходів звітного періоду, визначених згідно зі статтями 135-137 цього Кодексу, на собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та суму інших витрат звітного податкового періоду, визначених згідно зі статтями 138-143 цього Кодексу, з урахуванням правил, встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в статті 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно з пунктом 138.1 статті 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Нормою підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 ПК України передбачено, що витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Зокрема, згідно з підпунктами 138.8, 138.4 статті 138 ПК України, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат (вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу виготовленого товару, виконаної роботи, наданої послуги, придбаних напівфабрикатів та комплектувальних виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат); прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

При цьому, витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно абзацу першого пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Із наведеного нормативного регулювання випливає, що витрати позивача, понесені у зв`язку із придбанням товарів чи послуг, належать до категорії витрат, що формують собівартість реалізованих товарів, робіт, послуг і зменшують оподатковуваний дохід платника, якщо вони понесені у процесі реальної господарської діяльності, яка документально підтверджується (дані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що наведена в його постанові від 14.03.2017 № 21-1513а16 (справа № 826/20366/13-а).

Відповідно до норм підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14, підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 ПК України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.

У даній податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у пункті 201.1 статті 201 ПК України.

Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм статті 201 цього Кодексу.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, ПК України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це: відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

За приписами норм пункту 44.1 і пункту 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Таким чином, враховуючи викладені законодавчі норми, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку, сплачених у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні, видаткові накладні, акти здачі-прийняття товару тощо), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Закон України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством (ст. 2).

Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п. 2.16 вищевказаного Положення, забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим та нормативним актам.

Таким чином, для надання юридичної сили і доказовості, первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів зазначає, що позивачем надано суду документи первинного обліку, що містять всі необхідні реквізити, належним чином підписані та скріплені печатками сторін і не суперечать законодавчим та нормативним актам, що і не заперечується відповідачем, а отже доведено факт реального виконання умов договорів, що надає йому право на формування податкового кредиту та валових витрат по господарських операціях з зазначеним вище контрагентом.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання товарів позивач надав копії наступних документів: договір поставки, специфікацію, додаткову угоду, видаткові накладні, податкові накладні, ТТН, розрахункові документи (банківські виписки), оборотно-сальдову відомість по рахунку.

Відтак, співставлення первинних, податкових та платіжних документів по спірним господарським операціям із документами, які підтверджують реальність таких господарських операцій, вказує, що позивач реалізував ТОВ «Торговий Дім «Аспо» товари (хлібобулочні вироби та/або муку фасовану та/або крихту із сухарів); спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання поставки товару входить до предмету доказування у справі.

Щодо посилань апелянта на відсутність у ТОВ «Торговий Дім «Аспо» технічних ресурсів, необхідних для здійснення господарських операцій з позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

01.10.2017 між товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Аспо» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Промтехагроторг» (виконавець) було укладено договір на переробку олійних культур №ППТ-011017, за умовами якого виконавець зобов`язався виконати роботу з обробки, збагачення або переробки давальницької сировини: насіння соняшнику, сої, люпину, гороху, рапсу і т.д. у готову продукцію, а замовник зобов`язався прийняти готову продукцію і оплатити проведену роботу.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що результатом виконаних робіт за цим договором є виготовлена продукція.

Виготовлення готової продукції проводиться з давальницької сировини замовника на підставі технологічних умов (пункт 3.1 договору).

Згідно з пунктами 7.1 та 7.2 договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до моменту його остаточного виконання до « 31 грудня 2017 року. Якщо жодна із сторін не виявить бажання розірвати договір за 10 днів до закінчення строку, договір вважається автоматично пролонгований на тих же умовах (т.1, а.с.169-171).

З матеріалів справи вбачається, що 01.09.2017 між ТОВ «Торговий Дім «Аспо» (Орендар) та ТОВ «Компанія Система» (орендодавець) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №КС-АС-010917, за умовами якого орендодавець зобов`язався передати орендарю у строкове платне користування нежилі приміщення, які знаходяться за адресою: Запорізька обл., Запорізький район , с . Високогірне, вул. Мічуріна, 1-Б, загальною площею 300 кв.(т.1, а.с.172-174).

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі акта приймання-передачі об`єкту оренди від 01.09.2017 ТОВ «Компанія Система» було передано ТОВ «Торговий Дім «Аспо» нежилі приміщення, які знаходяться за адресою: Запорізька обл., Запорізький район, с. Високогірне, вул. Мічуріна, 1-Б, загальною площею 300 кв. (т.1, а.с.175).

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2018 між ТОВ «Торговий Дім «Аспо» (Замовник) та ПП «Фітеко Груп» (перевізник) було укладено договір перевезення автомобільним транспортом №АСПО 101, за умовами якого перевізник зобов`язався надати замовнику послуги з перевезення (доставки) вантажу (зернові культури та продукти їх переробки, інші вантажі за домовленістю сторін) (т.1, а.с.176-180).

На підставі акта надання послуг №221 від 27.08.2018 ПП «Фітеко Груп» було надано ТОВ «Торговий Дім «Аспо» послуги з перевезення вантажу (крихта із сухарів) на суму 38618,26 грн. (у т.ч. ПДВ - 6436,38 грн.) за маршрутом Запорізька обл., м. Бердянськ, п. Пролетарський - с. Високогірне, вул. Мічуріна, 1-Б а/м (т.1, а.с.181).

У поясненнях, наданих позивачу, ТОВ «Торговий Дім «Аспо» пояснило, що поставлений позивачем товар (крихта із сухарів) був використаний під час виготовлення ТОВ «Промтехаграторг» на замовлення ТОВ «Торговий Дім «Аспо» жмиха соєвого (макухи соєвої).

Також, у вказаних поясненнях контрагент позивача повідомив, що переміщення сировини та готової продукції між виробничими приміщеннями ТОВ «Промтехаграторг» та складськими приміщеннями ТОВ «Торговий Дім «Аспо» здійснюється в межах однієї виробничої території, за адресою: Запорізька обл., Запорізький р-н., с. Високогірне, вул. Мічуріна, 1-Б, що в свою чергу виключає необхідність у додатковому перевезені (т.1, а.с.166-168).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що транспортування поставленого позивачем товару (крихта із сухарів) від складу позивача до нежитлових складських приміщень за адресою: с. Високогірне, вул. Мічуріна, 1-Б, які ТОВ «Торговий Дім «Аспо» використовує на праві оренди, здійснювалось ПП «Фітеко Груп» на підставі договору перевезення автомобільним транспортом №АСПО 101 від 03.08.2018, укладеного з ТОВ «Торговий Дім «Аспо».

Придбаний у позивача ТОВ «Торговий Дім «Аспо» товар був використаний як сировина для виробництва жмиха соєвого (макухи соєвої), яке здійснювало ТОВ «Промтехаграторг» на замовлення ТОВ «Торговий Дім «Аспо».

Так, відповідно до пункту 3.3.1 Технічних умов 15.4-1:2009 «Жмих соєвий кормовий» для виготовлення жмиха застосовують наступну сировину та матеріали: зокрема, сухарі згідно ДСТУ 8708 (т.1, а.с.182-185).

Судом першої інстанції було встановлено, що поставлена позивачем ТОВ «Торговий Дім «Аспо» крихта із сухарів була самостійно виготовлена ТДВ «Бердянський хлібокомбінат» в ході переробки попередньо виготовлених на підприємстві та нереалізованих позивачем хлібобулочних виробів (хлібу, батонів, хлібців, булочок та витушок), про що свідчать накладні на передачу готової продукції та накладні-вимоги за серпень 2018 року, копії яких містяться в матеріалах справи (т. 2, а.с.70-162).

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що здійснення ТОВ «Торговий Дім «Аспо» господарської діяльності з виробництва жмиха соєвого (макухи соєвої) здійснювалось за рахунок використання орендованих приміщень та залучення іншого суб`єкта господарювання з необхідними технічним оснащенням, що, в свою чергу, спростовує викладені в акті перевірки висновки контролюючого органу про відсутність можливості у ТОВ «Торговий Дім «Аспо» здійснювати господарські операції та, відповідно, про нереальність господарської операції з позивачем.

При цьому, колегія суддів зазначає, що лише відсутність у власності чи на балансі підприємства основних засобів, достатніх для здійснення господарської діяльності, а також робочого персоналу не свідчить про фіктивний (нереальний) характер діяльності цього суб`єкта, оскільки податкове законодавство не ставить право платника на формування податкових вигод в залежність від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється виконання господарських операцій.

В акті перевірки відповідач, посилаючись на дані АІС «Податковий блок», зазначив, що у ПП «Фітеко Груп» відсутні необхідні трудові ресурси та основні транспортні засоби, що унеможливлює надання вказаним підприємством послуг з перевезень.

Однак, колегія суддів не приймає до уваги таку позицію Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області, оскільки наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагента позивача по ланцюгах постачання інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 804/939/17.

Щодо посилань апелянта на інформацію досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001759 від 19.07.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 та ч. 2 ст. 364 КК України щодо службових осіб, у тому числі, ТОВ «Торговий Дім «Аспо», колегія суддів зазначає, що матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є доказом, а лише відомостями про джерело тих обставин, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 822/1815/17.

Колегія суддів наголошує на тому, що податковим органом не було враховано, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення вимог законодавства його контрагентом.

Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи та не можуть бути підставою для висновків про порушення платником податку законодавства під час визначення у бухгалтерському обліку суми доходів, отриманих від операції з таким контрагентом.

Таким чином, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки позивачем товару контрагенту, яку з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Отже, враховуючи те, що матеріали справи спростовують висновки податкового органу щодо завищення позивачем від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за ІІІ квартал 2018 року в сумі 2 076 814,00 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

При цьому, інші аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області) залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.12.2019 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Кузьменко В.В.

Шурко О.І.

Повний текст постанови виготовлений 09.06.2020.