Справа № 120/1260/20-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 червня 2020 р. Справа № 120/1260/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної Гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної Гвардії України (далі - в/ч НОМЕР_1 ОТО НГУ, відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що наказом командира військової частини в/ч НОМЕР_1 ОТО НГУ від 27.09.2019 за № 223, його виключено зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення. Отримавши довідку в/ч 3008 №78 від 27.09.2019 про вартість речового майна, що належить до видачі, в інтересах позивача було сформовано та направлено відповідачу адвокатський запит від 29.02.2020, в якому, окрім іншого, витребовувалась інформація про нарахування вартості речового майна, що належало до видачі за період проходження ОСОБА_1 служби та висувалась вимога провести нарахування та здійснити виплату заборгованості за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням. У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 11.03.2020 повідомив, що невиплата відповідної грошової компенсації зумовлена відсутністю коштів для такого виду виплат.

Не погоджуючись з отриманою відповіддю, позивач звернувся до суду з вимогами:

- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19036,94 грн. у день звільнення з військової служби в запас 27.09.2019;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ОТО НГУ нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 19036,94 грн.

Ухвалою суду від 23.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України.

14.04.2020 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого в/ч заперечує проти позову у зв`язку з тим, що заборгованість із виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно на підставі довідки непогашена з огляду на не передбачений у кошторисі на 2019 рік вид компенсації. Зазначив, що станом на момент розгляду цієї справи кошти на потреби щодо виплати грошової компенсації відсутні, що унеможливлює здійснення виплати позивачу. Натомість, вимоги ОСОБА_1 будуть задоволені після надходження до військової частини коштів у необхідному розмірі, а відтак, представник просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В силу частини першої статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 ОТО НГУ на посаді водія відділення тяги та підвозу боєприпасів 2-го мінометного взводу мінометної батареї батальйону оперативного призначення.

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 ОТО НГУ від 27.09.2017 за №223 позивач звільнений з військової служби у запас за підпунктом «а» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». При звільненні позивачу не була виплачена компенсація за неотримане речове майно.

09.02.2020 адвокатом Середенком М.М., в інтересах позивача, командиру в/ч НОМЕР_1 ОТО НГУ був направлений адвокатський запит, в якому, окрім іншого, витребовувалась інформація про нарахування вартості речового майна, що належало до видачі за період проходження ОСОБА_1 служби та висувалась вимога провести нарахування та здійснити виплату заборгованості за неотримане речове майно у зв`язку із звільненням.

У відповідь на адвокатський запит відповідач листом від 11.03.2020 за вих. №50/08/33-578 повідомив, що невиплата відповідної грошової компенсації зумовлена відсутністю коштів для такого виду виплат. Разом з відповіддю на адвокатський запит відповідач надав довідку про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 від 27.09.2019 за №78. Згідно даної довідки визначено вартість речового майна (42 предмета) з урахуванням прибуткового податку у розмірі 19036,94 грн.

Разом з тим, відповідну компенсацію відповідач ОСОБА_1 не виплатив, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи та вирішуючи даний адміністративний спір, суд керується положеннями Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також, враховує приписи Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за №178, Положення про проходження громадянами України військової служби в збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153, а також інших Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який, відповідно до Конституції України: визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей; встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту; гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до ст. 1 якого, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закон України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей", речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, головою Служби зовнішньої розвідки України, головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Так, відповідно до п. 3 Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна згідно норм забезпечення в разі звільнення з військової служби, загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4 Порядку, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) за наказом командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 за № 475, військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Порядку №178.

З матеріалів справи суд встановив, що відповідно довідки від 27.09.2019 за № 78 Військової частини НОМЕР_1 ОТО НГУ вартість речового майна, що належить до видачі позивачу становить 19036,94 грн.

Проте на момент виключення позивача зі списків особового складу, військовою частиною не було виплачено позивачу грошову компенсацію за неотримане речове майно у зазначеній сумі.

Отже, станом на момент виключення зі списків особового складу за відповідачем обліковувалася заборгованість перед ОСОБА_1 в сумі 19036,94 грн., яку відповідачем до цього часу виплачено не було.

Наведене підтверджується і приписами абз.1 та 3 п. 242 Положення № 1153 (дія якого відповідно до п. 3 поширюється і на військовослужбовців Національної гвардії України), згідно із якими, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення, військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як встановлено судом зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує наявності підстав для реалізації права ОСОБА_1 на отримання компенсації за неотримане речове забезпечення та не оспорює розміру такої виплати.

Натомість, відмову у задоволенні вимог позивача відповідач пояснює відсутністю коштів для проведення повного розрахунку із ОСОБА_1 та просить суд відтермінувати виплату суми коштів у розмірі 19036,94 грн. до надходження відповідних коштів на рахунок військової частини.

Однак, до відзиву на позовну заяву відповідачем не долучено жодного доказу, яким би підтверджувалась відсутність необхідних коштів як на момент виключення позивача зі списків особового складу так і на момент розгляду судом даної справи, а також, не підтверджено звернення відповідача до відповідних підрозділів для виділення необхідної суми з метою виплати ОСОБА_1 компенсації у повному обсязі.

Така позиція відповідача, на переконання суду, є необґрунтованою та протиправною, оскільки відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою для неперерахунку та невиплати особі гарантованих виплат.

Зважаючи на вказане, суд звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007, у якому вказано, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст. 6 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справах "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005, заява №3134/00), "Ромашов проти України" (рішення від 27.07.2004, заява №67534/01), "Шевченко проти України" (рішення від 04.04.2006, заява №32478/02) зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

Таким чином, враховуючи викладене, а також, беручи до уваги те, що відповідач не заперечує дотримання позивачем усіх умов для виплати спірної компенсації, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно, а тому, позивач має право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19036,94 грн., та, відповідно його права в цій частині підлягають поновленню шляхом стягнення з відповідача вказаної суми.

Разом з цим, враховуючи неподання відповідачем до суду жодних доказів на підтвердження відсутності будь-яких коштів для виплати позивачу необхідної компенсації, а також, те, що з моменту виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу та виникнення у відповідача обов`язку виплати вказаної компенсації до розгляду судом даної адміністративної справи минуло більш ніж 3 місяців, суд вважає висловлене у відзиві на позов прохання про відтермінування виплати позивачу компенсації у розмірі 19036,94 грн., безпідставним, а відтак, і таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене суд доходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України, що полягає у не виплаті ОСОБА_1 , грошової компенсації вартості за неотримане речове майно в сумі 19036,94 грн., у день звільнення з військової служби у запас.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 19036,94 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Оперативного територіального об`єднання Національної Гвардії України (вул. Некрасова, 72, м. Вінниця, 21007, )
Повний текст рішення суду складено 09.06.2020

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна