Справа № 580/1354/20
Суддя: С.О. Кульчицький
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року справа № 580/1354/20

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство Черкаський приладобудівний завод та Дочірнє підприємство Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування до страхового стажу позивача періоди роботи з червня 2012 року по травень 2018 року в Акціонерному товаристві Черкаський приладобудівний завод, з травня по липень 2019 року у Дочірньому підприємстві Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод;

- зобов`язати відповідача врахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з червня 2012 року по травень 2018 року в Акціонерному товаристві Черкаський приладобудівний завод, з травня по липень 2019 року у Дочірньому підприємстві Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди роботи з червня 2012 року по травень 2018 року в Акціонерному товаристві Черкаський приладобудівний завод, з травня по липень 2019 року у Дочірньому підприємстві Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод. Позивач вказує, що наявність заборгованості вказаних підприємств перед Пенсійним фондом зі сплати страхових внесків за спірний період не може бути підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Ухвалою суду від 24.04.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі за даним позовом без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти позову, відповідачем подано до суду відзив, в якому вказує про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обов`язок щодо сплати страхових внесків покладається саме на страхувальника, тобто роботодавця. Однак, у відповідача відсутні докази того, що у періоди роботи позивача з червня 2012 року по квітень 2018 року в акціонерному товаристві «Черкаський приладобудівний завод» та травень 2019 року в дочірньому підприємстві «Зета» приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод» вказані страхувальники (роботодавці) сплачували за позивача страхові внески. А тому, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування до трудового (страхового) стажу позивача спірних періодів роботи.

Ухвалою від 18.05.2020 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство Черкаський приладобудівний завод та Дочірнє підприємство Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з 29.07.2003 по 02.05.2018 перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Черкаський приладобудівний завод», та з 05.05.2018 і дотепер працює у дочірньому підприємстві «Зета» приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .

11.12.2019 представник позивача за ордером адвокат Пропадущий А.В. звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із вимогою про зарахування до стажу позивача періодів роботи з червня 2012 року по травень 2018 року в акціонерному товаристві «Черкаський приладобудівний завод», та з травня по липень 2019 року у дочірньому підприємстві «Зета» приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод».

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 18.12.2019 №107244/03 повідомлено представника позивача за ордером адвоката Пропадущого А.В., що за інформацією Головного управління ДПС у Черкаській області, АТ «Черкаський приладобудівний завод» та ДП «Зета» ПрАТ «Черкаський приладобудівний завод» станом на 01.12.2019 мають заборгованість з єдиного соціального внеску, зокрема і за запитувані позивачем періоди. Наявність такої заборгованості призводить до того, що періоди, за які не сплачено єдиний соціальний внесок, не включаються в страховий стаж для обчислення соціальних виплат та пенсії. Також у листі вказано, що

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не врахування до страхового стажу позивача спірних періодів роботи, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV), якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. (ч. 2 ст. 20 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до ст. 11 Закону № 1058-ІV застрахованими особами є громадяни, які працюють на підприємствах, в установах і організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування - фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок) на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи за договорами цивільно-правового характеру.

За осіб, які працюють на вищезазначених умовах, страхувальник (роботодавець) зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати до солідарної системи в установлені строки та в повному обсязі страхові внески від об`єкту для їх нарахування.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 20 Закону № 1058-ІV, страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 нього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 етапі 14 цього Закону квартал.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закон №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з положеннями ст. 106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач у період з червня 2012 року по квітень 2018 року дійсно перебував у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Черкаський приладобудівний завод», з 05.05.2018 і дотепер працює у дочірньому підприємстві «Зета» приватного акціонерного товариства «Черкаський приладобудівний завод», що підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 .

За відомостями реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Форма ОК-5), дата формування виписки 03.09.2019 за період з червня 2012 року по квітень 2018 року та з травня 2019 року по липень 2019 року страхувальниками (роботодавцями) не сплачено за позивача страхові внески до Пенсійного фонду України.

При вирішенні даної справи, суд зазначає, що внаслідок невиконання ПАТ «Черкаський приладобудівний завод» та ДП «Зета» ПАТ «Черкаський приладобудівний завод» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України у вказані періоди, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16), постанові від 24 травня 2018 року у справі №12392/16-а та постанові від 04 вересня 2018 року у справі №482/434/17.

Відтак позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи з червня 2012 року по квітень 2018 року в ПАТ «Черкаський приладобудівний завод», та період роботи з травня 2019 року у дочірньому підприємстві «Зета» ПАТ «Черкаський приладобудівний завод», до страхового стажу за порушення, вчинене вказаними страхувальниками (роботодавцями), оскільки згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.

З урахуванням вищевказаного, суд доходить висновку про те що дії відповідача щодо не врахування до страхового стажу позивача спірних періодів його роботи є протиправними.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином на підставі викладеного вище, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 840 грн 80 коп.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення, судові витрати зі сплати судового збору у сумі 840 грн 80 коп. належить стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн 00 коп. позивачем до позову надано копії договору про надання правової допомоги № 040 від 01.10.2019; додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги № 040 від 01.10.2019; квитанції №0.0..1 від 01.10.2019 на суму 1000 грн 00 коп., з призначенням платежу оплата правової допомоги згідно додаткової угоди №2 до договору про надання правової допомоги № 040 від 01.10.2019.

При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн 00 коп., суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 24 березня 2020 року по справі №640/19275/18 та відповідно до частини 5 ст. 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З урахуванням зазначеного, беручи до уваги, що розмір документально підтверджених витрат на правову допомогу складає 1000 грн 00 коп., суд висновує про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1000 грн 00 коп., у зв`язку з чим вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу належить задовольнити повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 14, 19, 76, 77, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ідентифікаційний код 21366538), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство Черкаський приладобудівний завод (18000, м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, ідентифікаційний код 14309572) та Дочірнє підприємство Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод (18000, м. Черкаси, вул. 30 років Перемоги, 5/1, ідентифікаційний код 41428365) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2012 року по травень 2018 року в Акціонерному товаристві Черкаський приладобудівний завод, з травня по липень 2019 року у Дочірньому підприємстві Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області врахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2012 року по травень 2018 року в Акціонерному товаристві Черкаський приладобудівний завод, з травня по липень 2019 року у Дочірньому підприємстві Зета Приватного акціонерного товариства Черкаський приладобудівний завод.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 1 000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення з урахуванням положень п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. У разі застосування судом частини третьої статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням положень п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Кульчицький