Справа № 380/3323/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/3323/20
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

09 червня 2020 року
Суддя Львівського окружного адміністративного суду Сасевич О.М., перевіривши матеріали позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Відділу примусового виконання рішень, із вимогою визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Міністерства юстиції (м.Львів) від 10.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №61781562.

Ухвалою судді від 07.05.2020 року позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу у 5-денний термін з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, зазначені в мотивувальній частині ухвали.

Як встановлено, позивача було повідомлено належним чином про підстави залишення позовної заяви без руху та наслідки неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.

19.05.2020 року від позивача засобами електронного зв`язку надійшло до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою судді від 20.05.2020 року у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про звільнення від сплати судового збору відмовлено.

Окрім того, ухвалою судді від 20.05.2020 року було задоволено клопотання позивача про продовження процесуального строку залишення позовної заяви без руху у справі №380/3323/20 та продовжено Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області процесуальний строк, встановлений ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 07.05.2020 року про залишення позовної заяви без руху; надано позивачу термін - п`ять днів, з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви; роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвал судді від 07.05.2020 року і від 20.05.2020 року позовна заява підлягає поверненню.

Від позивача засобами поштового зв`язку повторно надійшло до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у клопотанні вказує, що сплата судового збору за подання скарги (позовної заяви) в даному випадку Законом України «Про судовий збір» не передбачена, при цьому, також посилається на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2018 року у справі №2-3280/1 (провадження №61-1356 св 18).

Таким чином, зважаючи на відсутність підстав для сплати судового збору, позивач просить звільнити його від такого обов`язку.

Суддя, вирішуючи вказане клопотання, керується наступним.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір» №3674-VI від 08.07.2011 року (з наступними змінами та доповненнями).

Відповідно до ст.8 вказаного Закону, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1)розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2)позивачами є: а)військовослужбовці; б)батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в)одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г)члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ)особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3)предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Аналогічно, відповідно до ч.1 ст.133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року внесено зміни до Закону України «Про судовий збір», що набрали чинності 15.12.2017 року.

З врахуванням змін, внесених відповідно до Закону №2147-VIII, Пенсійний фонд України та його територіальні органи з 15.12.2017 року виключені з переліку осіб, що звільнені від сплати судового збору, передбачених ст.5 Закону №3674-VI.

Відтак, враховуючи наведені вище вимоги Закону та з`ясовані обставини, позивачу за подання позовної заяви необхідно було сплатити судовий збір.

Пленум Вищого адміністративного суду України у Постанові від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір» зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас, якщо ці бюджетні установи діють як суб`єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Зокрема, звільнення від сплати судового збору відповідних органів не узгоджується з п.1 ч.1 ст.129 Конституції України, яким передбачено, що однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ця норма Конституції України знайшла своє закріплення також і в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» та у процесуальних кодексах України.

Рівність учасників судового процесу, зокрема, перед законом є похідною від інших норм Конституції України, які визначають рівність конституційних прав і свобод громадян та рівність їх перед законом (стаття 24), а також компетенцію органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19).

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом передбачає єдиний правовий режим судочинства, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав, тобто є конкретизацією загального принципу рівності громадян перед законом і судом стосовно сфери здійснення судової влади і судочинства.

Тому, звільнення від сплати судового збору відповідних органів як сторін в окремих категоріях справ може розцінюватися як надання їм певних процесуальних переваг перед іншими учасниками судового процесу, зокрема, юридичними та фізичними особами, які, безперечно, зобов`язані сплачувати відповідний збір.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 22.02.2018 року у справі №552/6814/17 (К/9901/23570/18).

Щодо посилань позивача на те, що за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця судовий збір не сплачується, суддя зазначає наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ураховуючи, що провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною (стадією) судового провадження по конкретній справі, в якій провадження за скаргою не відкривається, а за подання позовної заяви сплачено відповідний судовий збір, ні Цивільно-процесуальним кодексом України, ні Законом України «Про судовий збір» не передбачено необхідність сплати судового збору за подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, такий судовий збір не сплачується.

Тобто, твердження Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області є необґрунтованими, оскільки стосуються подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку ЦПК України.

Водночас, суддя звертає увагу, що безпідставними є посилання позивача на дослідження питання щодо сплати судового збору при подачі скарги на дії державного виконавця, яке здійснене 30.01.2018 року Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у рамках справи №2-3280/1, провадження №61-1356св18, з огляду на таке.

Предметом розгляду вказаних судових рішень було питання сплати судового збору за подання апеляційної скарги у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця.

Частиною 1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Звернення у спосіб подання скарги цією статтею не передбачено. При цьому, позивачу слід зауважити, що до Львівського окружного адміністративного суду він звернувся саме із позовною заявою, а не із скаргою.

Також, суддя критично оцінює покликання позивача на звільнення від сплати судового збору як в суді першої інстанції, так і при поданні апеляційної інстанції, оскільки вирішення питань про звільнення від сплати судового збору при зверненні до суду апеляційної інстанції не входить до компетенції суду першої інстанції.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» визначений вичерпний перелік осіб, які мають пільги та звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Позивач до жодної з пільгових категорій не належить.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суддя, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони й підстави звільнення сторони від сплати судового збору судом вирішуються в кожному випадку індивідуально.

У той же час, необґрунтоване звільнення від сплати судового збору або судових витрат повністю або частково, може сприяти виникненню дискримінації серед суб`єктів звернення за судовим захистом, які також позбавлені пільг.

Більше того, в обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач також не надав достатніх доказів, які б підтверджували його скрутне матеріальне становище та неспроможність сплатити судовий збір в розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Враховуючи те, що вказані обставини не свідчать про неможливість сплати судового збору, а інших доказів суду не надано, підстави для задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви - відсутні.

Із матеріалів позовної заяви слідує, що копії ухвал судді про залишення позовної заяви без руху від 07.05.2020 року та про продовження строку залишення позовної заяви без руху від 20.05.2020 року уповноваженою особою позивача отримано 13.05.2020 року й 25.05.2020 року, відповідно, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Згідно ч.1 ст.45 КАС України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Станом на 10.06.2020 року недоліки позовної заяви позивачем не усунуто у повному обсязі.

При цьому, з огляду на те, що позивачу уже продовжувався строк для усунення недоліків позовної заяви у справі №380/3323/20, а також враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії справи, судом не знайдено підстав для надання Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області додаткового строку з метою усунення недоліків позовної заяви.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає, що дану позовну заяву, разом із доданими до неї матеріалами слід повернути позивачу.

Частиною 8 статті 169 КАС України передбачено, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст.ст.169, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

у х в а л и в :

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Відділу примусового виконання рішень про визнання протиправною та скасування постанови повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати позивачу, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, з урахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.