Справа № 356/226/20
Суддя: Лялик Р. М.
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2-а/356/9/20
Справа № 356/226/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2020 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Настич Н. А.

За участю позивача

ОСОБА_1 у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області, Березанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ ) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

До Березанського міського суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Броварського відділу поліції Головного управління національної поліції в Київській області, Березанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ) про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення адміністративного стягнення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що про наявність постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності він дізнався 16.04.2020 року з виклику державного виконавця від 26.03.2020 року №4369 з вимогою з`явитись 08.04.2020 року о 11 год. за адресою: Київська область, м.Березань, вул. Набережна,4, оскільки відкрито виконавче провадження на підставі постанови серії ДПО18 №248429 від 07.05.2019 року. Виконавчою службою допущено порушення строків відкриття виконавчого провадження, оскільки постанову винесено 07.05.2019 року, а виконавче провадження відкрито 26.03.2020 року та надсилання виконавчою службою постанови про відкриття виконавчого провадження ( не пізніше наступного робочого дня, тобто 27.03.2020 року, а не 31.03.2020 року). Крім того, виконавчою службою не було належним чином встановлено факт отримання ним повідомлення, оскільки фактично листа з виконавчої служби 09.04.2020 року він не отримував, а випадково знайшов біля подвір`я 16.04.2020 року. Звернувшись особисто до Броварського ВП ГУ НП в Київській області 21.04.2020 року йому було вручено копію постанови серії ДПО18 №248429 від 07.05.2019 року, з якої вбачається, що інспектором СРПП №1 Броварського ВП старшим лейтенантом поліції Волковським І.Ю. його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.123 КУпАП. В даній постанові відсутній його підпис та будь - які записи щодо ознайомлення його з вказаною постановою, чи відмовою її підписати та тримати, лише зазначено, що копію постанови направлено рекомендованим листом за вихідним номером 18 від 14.05.2019 року .

Про те, що відносно нього складались адміністративні матеріали йому відомо не було, жодних документів для ознайомлення та підпису не вручались. Відтак, вважає вказані постанови протиправними та просить їх скасувати.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме поштою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, вказану в позовній заяві. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи,повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.05.2019 року інспектором СРПП №1 Броварського ВП ГУ НП в Київській області Волковським І.Ю. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 248429 від 07.05.2019 року за ч.3 ст.121 КУпАП, у відповідності до якої водій ОСОБА_1 07.05.2019 року о 23 год. 20 хв. по вул. Поліська в м.Березань Київської області керував транспортним засобом, який не пройшов обов`язковий технічний контроль,та якою постановлено застосувати до правопорушника - позивача по справі - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

26.03.2020 року постановою начальника Березанського міського відділу державної виконавчої служби Центральнго міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ ) Іораш Світланою Миколаївною відкрито виконавче провадження №61660019.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено положеннями статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі - ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 3 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, частина 3 статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, за керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов.

За змістом статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів.

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1 ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відповідності до ч.1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В свою чергу, відповідачем не подано жодного доказу, який оцінювався ним при винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КУпАП.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, у постанові по справі про адміністративне правопорушення, відсутні дані про наявність додатків до неї, як і відсутній підпис про отримання копії постанови, дані про відібрання пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснення їй прав, передбачених ст.268 КУпАП. В пункті 8 оскаржуваної постанови не зазначено будь-яких доказів, які до неї додаються.

Враховуючи вказане, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

При цьому, вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За змістом ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог та суть спору, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, а тому спірна постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Стосовно позовних вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №61660019 від 26.03.2020 року, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, виходячи з наступних підстав.

У відповідності зі п.6 ч.1. ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження»- підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, а саме - постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2020 року на адресу Березанського міського відділу ДВС ГТУЮ в Київській області в порядку ст. ст. 307, 308 КУпАП направлено для примусового виконання постанову від 07.05.2019 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.123 КУпАП ОСОБА_1

26.03.2020 року постановою начальника Березанського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ ) Іораш С. М. відкрито виконавче провадження №61660019 по виконанню постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 07.05.2019 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.123 КУпАП.

Зазначені дії державного виконавця відповідають вимогам ст.ст. 3,4, 24, 25 ЗУ «Про виконавче провадження».

Водночас суд зазначає, що у відповідності з п.5 ч.1 ст.39 названого вище Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 121, 222, 245 КУпАП, ст.ст. 3, 4, 24, 25, 39 ЗУ «Про виконавче провадження»,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 серії ДПО18 № 248429 від 07.05.2020 року, винесену інспектором СРПП №1 Броварського ВП ГУ НП в Київській області старшим лейтенантом поліції Волковським І.Ю. - скасувати.

Адміністративну справу щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 121 КУпАП закрити в зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Шостого апеляційного адміністративного суду через Березанський міський суд Київської області протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення.

Суддя Р. М. Лялик