Справа № 400/1585/20
Суддя: Брагар В. С.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 р. № 400/1585/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Брагар В. С. в порядку письмового провадження розглянув адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

до відповідача:Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), пр-т Миру, 46/1,Миколаїв,54056

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

До суду звернувся ОСОБА_2 (надалі - позивач) з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (надалі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення суду по справі 400/542/19 від 21.03.2019 року він отримав виконавчий лист від 26.04.2019 року. Для виконання вказаного судового рішення позивач звернувся до відповідача. У зв`язку із припиненням існування боржника виконавчий лист було повернуто без виконання, чим відповідач порушив право позивача на отримання підвищення до пенсії відповідно до п. «Г» ст.77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та відповідно до рішення суду.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він повністю заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що боржник зазначений у виконавчому листі припинив своє існування, але жодних заяв про заміну сторін виконавчого провадження до відділу не надходило. Таким чином, при прийнятті рішення щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 21.04.2020 року відкрито провадження, та зазначено, що дату судового засідання буде повідомлено учасникам справи повістками після закінчення карантину.

12.05.2020 року від позивача надійшло клопотання про встановлення дати подання відповідачем відзиву, оскільки відповідач працює та не припиняв свою роботу.

Ухвалою суду від 19.05.2020 року судом призначення справу до слухання, та встановлено відповідачу строк подання відзиву.

26.05.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

01.06.2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд здійснив розгляд справи у письмовому провадженні.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивачу до жовтня 2018 року, відповідно до п. «г» ст.77 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», як реабілітованому нараховувалось та виплачувалось підвищення до пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, як реабілітованому, а з листопада 2018 року нараховувалось та виплачувалось підвищення до пенсії у розмірі 54 грн 40 коп..

Рішенням від 21.03.2019 року по справі 400/542/19 позовні вимоги позивача було задоволено та зобов`язано Інгульське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області (надалі - боржник) нараховувати та виплачувати позивачу підвищення до пенсії у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком починаючи з 01.11.2018 року.

16.05.2019 року відділом ДВС ГТУБ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження №59129643 .

19.07.2019 року боржник припинив існування, та 06.09.2019 року виконавчий лист повернуто без виконання. Боржником позивачу недоплачено 3201 грн 71 коп..

У квітні 2020 року позивач подав виконавчий лист для виконання до відповідача.

10.04.2020 року відповідачем повернуто позивачу виконавчий лист без прийняття його до виконання, з підстав припинення існування боржника як юридичної особи відповідно до п.5 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження».

Позивач вважає, що відповідач порушив його право на отримання підвищення до пенсії звернувся до суду для захисту своїх прав та законних інтересів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до статті першої Закону України «Про виконавче провадження» № 1404- VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб,- що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження, в контексті ч. 1 ст. 2 вказаного закону, здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8)співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9)забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VIII).

Статтею 3 цього Закону встановлено, що примусовому виконанню також підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Пунктом 5 частини 4 статті 4 Закону встановлено, що виконавчий документ повертається стягувану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо юридичну особу - боржника припинено.

Як вбачається із змісту повідомлення про відмову підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження слугувало встановлення державним виконавцем ліквідації боржника.

Безпідставними є доводи позивача щодо того, що Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області зобов`язане виплатити раніше не виплачене підвищення до пенсії оскільки є правонаступником Інгульського об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Миколаєва Миколаївської області і відповідно до ч.5 ст.107 ЦПК України, тобто є боржником.

Дійсно, частиною 5 статті 15 Закону № 1404- VIII встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для звернення виконавця до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником є перебування виконавчого провадження на виконанні у такого виконавця, натомість, в разі надходження до виконавця на виконання виконавчого документу, де юридичну особу боржника припинено, такий повертається без виконання.

З огляду на викладені норми та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.04.2020 року винесено правомірно, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження в порядку ст.379 КАС України, в рамках адміністративної справи 400/542/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 10 днів з дня його проголошення..

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 287 КАС України і п. 15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя В. С. Брагар