Справа № 280/444/20
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 травня 2020 року Справа № 280/444/20 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича (69035, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, 50, оф.115), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в якому позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 02.12.2019 за виконавчим провадженням ВП №60263549 про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у сумі 86145,50 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження № 60263549 відповідач прийняв постанову від 08.10.2019 про стягнення основної винагороди. Порядок виконання постанови про стягнення основної винагороди, тобто порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Постанова №643). Відповідно до п. 19 Постанови №643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. З аналізу наведених норм вбачається, що стягнення основної винагороди відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення при розподілі приватним виконавцем фактично стягнутих з боржника сум. Це підтверджується частиною 1 статті 45 закону України «Про виконавче провадження», за якою розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).З огляду на приписи ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Проте, за виконавчим провадженням № 60263549 відповідачем не стягнуто з позивача борг у примусовому порядку, на відповідний рахунок приватного виконавця зарахування стягнутих коштів не здійснювалось. Тому, обставин, з якими п. 19 Постанови № 643 пов`язує виплату основної винагороди приватному виконавцю, а саме стягнення суми або вартості майна безпосередньо приватним виконавцем, немає в наявності. Саме в зв`язку з відсутністю стягнення боргу у примусовому порядку постанова про стягнення основної винагороди від 08.10.2019 залишилась без виконання, оскільки таке виконання можливе лише при розподілі сум, що надійшли на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, в порядку, передбаченому ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження». За таких обставин, винесення приватним виконавцем Сколибог Олександром Сергійовичем 02.12.2019 повторно постанови про стягнення основної винагороди, вже після завершення виконавчого провадження за умови, що примусове стягнення за виконавчим документом фактично не відбулося, є незаконним в силу положень статті 31 Закону №1403 та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно фактично стягнутої ним суми. Отже, за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості, відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди в сумі відсутні 86145,50 грн. З огляду на викладене, вважає, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександра Сергійович від 02.12.2019 за виконавчим провадження ВП № 60263549 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця у сумі 86145,50 грн., підлягає визнанню протиправною та скасуванню як незаконна. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 20.05.2020 представником позивача подано до суду додаткові пояснення до позовної заяви (вх. №23208).

Відповідач позов не визнав, надав до суду відзив (вх. №6451 від 11.02.2020), відповідно до якого зазначає, що виконавче провадження було відкрито 08.10.2019. 02.12.2019 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі на підставі заяви ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про погашення позивачем суми заборгованості у розмірі 861454,99 грн. Відповідно до ч.7 ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконання (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Згідно з ч.3 ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Тобто, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору та постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди, відповідно до и.5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», є самостійнім виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Крім того, відповідно до сі .4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що піддягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Згідно з ч 5 ст. 31 вказаного Закону, якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, він стягується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця. З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку проте, що відповідач мав право випести постанову про відкриття виконавчого провадження. Враховуючи те, що виконавче провадження № 602635-19 було відкрито, відповідач мав право винести постанову про стягнення з позивача основної винагороди, оскільки таке право визначене приписами частини сьомої статті 31 Закону № 1404-VIII. Таким чином, вимоги позивача щодо визнання протиправними постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 02.12.2019 у виконавчому провадженні № 60263549 задоволенню не підлягають, оскільки остання виносилася у суворій відповідності до вимог законодавства. У задоволенні позову просить відмовити, справу розглянути без участі представника відповідача. Додаткові заперечення на пояснення надано представником відповідача до суду (вх. №24069).

Ухвалою судді від 04 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено судове засідання на 13 лютого 2020 року.

Ухвалою суду від 13 лютого 2020 року провадження у справі зупинено для надання сторонам часу для примирення до 24 березня 2020 року.

Протокольною ухвалою суду від 24 березня 2020 року провадження у справі поновлено з 24 березня 2020 року, судове засідання відкладено до 23 квітня 2020 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19".

Ухвалою суду від 23.04.2020 судове засідання відкладено до 26.05.2020 у зв`язку з продовженням карантину в Україні.

26.05.2020 представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження. Представник позивача проти заявленого клопотання не заперечує.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Як слідує з матеріалів адміністративної справи 30.09.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист у справі №335/9152/14-ц (провадження №2/335/1417/2019) про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторин Україна» суму заборгованості за кредитним договором CNL-201/131/2007 від 22.10.2007: за тілом кредиту 52225,37 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.12.2014 складає 829442,96 грн., заборгованість за відсотками 1966,14 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.12.2014 складає 31226,22 грн., а всього 860669 (вісімсот шістдесят тисяч шістсот шістдесят дев`ять) гривень 18 копійок; стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати на сплату судового збору у сумі 785 грн. 81 коп.

08.10.2019 Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» подано до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Солибогу О.С. заяву щодо проведення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа №335/9152/14-ц, виданого 30.09.2019.

18.10.2019 Приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. за результатами розгляду заяви про примусове виконання винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№60263549 щодо виконання виконавчого листа №335/9152/14-ц виданого 30.09.2019 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. Відповідно до п.3 резолютивної частини вказаної постанови приватний виконавець постановив стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, але не більше 86145,50 грн.

08.10.2019 за вих.. №3464 направлена на адресу ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» постанова про відкриття виконавчого провадження від 08.10.2019.

Крім того, 08.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С, винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, відповідно до якої постановлено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій у сумі 248,00 грн. Постанова направлена на адресу стягувача та боржника 08.10.2019 за вих. №3466.

08.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди. Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови, приватним виконавцем встановлено, на підставі частини 7 статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частини 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця ставить до відома, що основна винагорода приватного виконавця буде розраховуватися за формулою (Ах10%=W, де А сума, що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, W сума основної винагороди приватного виконавця). Основна винагорода приватного виконавця стягується у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнути, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, але не більше 86145,50 грн. Ураховуючи викладене, керуючись вимогами статті 27,45 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частини 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 86145,50 грн.

Згідно Списку згрупованих поштових відправлень поданих до поштового зв`язку вказані вище постанови направлені на адресу ОСОБА_1 та ТОВ «ОТП Факторинг Україна,

Відповідно до відмітки на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення поштову кореспонденцію від приватного виконавця Драндаров В.В. отримав 15.10.2019.

09.10.2019 приватним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, відповідно до яких накладено арешт на грошові кошти та на все майно у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 948848,49 грн.

17.10.2019 приватним виконавцем у зв`язку з несплатою боржником суми боргу винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в АТ КБ «ПРИВАТБАНК». В АТ «УКРЕКСІМБАНК».

18.10.2019 до приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_1 , відповідно до якої просить відкласти виконавчі дії та зупинити виконавче провадження за виконавчим лисом у зв`язку з оскарженням в касаційному порядку судових рішень Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.07.2019 та Запорізького апеляційного суду від 10.09.2019, за яких було відкрито виконавче провадження.

Листом від 27.10.2019 за вих. №3792 Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. надав відповідь, відповідно до якої зазначає, що підстави для зупинення вчинення виконавчих дій відсутні.

25.10.2019 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів, що містяться на рахунках в банках за переліком.

27.11.2019 на адресу приватного виконавця надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» )вих.. №36004619 від 26.11.2019), відповідно до якої зазначено 26.11.2019 ОСОБА_1 частково погашено заборгованість за виконавчим документом у розмірі 305000 грн.

Також, 27.11.2019 на адресу приватного виконавця надійшла заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (вих. №36004619 від 26.11.2019), відповідно до якої стягував просить закінчити виконавче провадження ВП №60263549 з примусового виконання виконавчого листа №335/9152/14-ц виданого 30.09.2019 у зв`язку з повним погашенням суми заборгованості.

29.11.2019 на адресу суду надійшла заява представника стягувача (вих. б/н від 29.11.2019), відповідно до якої зазначає, що заяву за вих. №36004619 від 26.11.2019 про часткове погашення боржником за виконавчим документом у розмірі 305000 грн. вважати такою, як помилково направлену.

02.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови виконавцем встановлено, що на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача, згідно якої заборгованість за виконавчим документом сплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим, стягував просить закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження не стягнуто. Постанову про стягнення з боржника основної винагороди вивести в окреме провадження відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

02.12.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП №60263549. Відповідно до мотивувальної частини вказаної постанови, виконавцем встановлено, що на адресу приватного виконавця надійшла заява стягувача, згідно якої заборгованість за виконавчим документом сплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим стягував просить закінчити виконавче провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Основну винагороду приватного виконавця не стягнуто. Відповідно до статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документу: у разі повернення виконавчого документу стягувану з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 376 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2. 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14, 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір (основну винагороду) не стягнуто, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. На підставі частини 7 статті 31 Закону України «Про органи а осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця ставить до відома, основна винагорода приватного виконавця буде розраховуватися за формулою (Ах10%=W, де А сума, що підлягає стягненню або вартість майна, що підлягає передачі за виконавчим документом, W сума основної винагороди приватного виконавця). Основна винагорода приватного виконавця стягується у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута або вартості майна, переданого стягувану за виконавчим документом. Враховуючи викладене, основна винагорода приватного виконавця складає 86145,50 грн. Ураховуючи викладене, керуючись статтями 27,45 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та частини 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, постановлено стягнути з ОСОБА_1 основну винагороду приватного виконавця у сумі 86145,50 грн. відповідно до п.3 вказаного документу постанова про стягнення з боржника основної винагороди є виконавчим документом та набирає чинності з моменту підписання. Вказану постанов позивач отримав 06.01.2020, що підтверджується листом АТ «Укрпошта» від 28.01.2020 за вих. №20-15-164.

02.12.2020 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича із заявою про прийняття виконавчого документу до виконання, відповідно до якої просить прийняти до виконання постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП№60263549 від 02.12.2019, в якій боржником є ОСОБА_2 В., стягувач приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С., сума до стягнення 86145,50 грн.

Не погодившись з постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога О,С. від 02.12.2019 за виконавчим провадженням ВП №60263549 про стягнення з ОСОБА_1 основної винагороди приватного виконавця в сумі 86125,50 грн. позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши спірні правовідносини та надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відносини щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (у подальшому - Закон №1404).

Статтею 1 Закону №1404 визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 1403-VIII).

Відповідно до частини першої статті 5 Закону №1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

В даному випадку, відповідач є приватний виконавець Сколибог Олександр Сергійович, юрисдикція якого розповсюджується на Запорізьку область.

Пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404 передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Згідно зі статтею 10 Закону №1404 заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої вказаної статті повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За приписами частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Закон № 1404-VIII є спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, натомість детально дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються Інструкцією, розробленою відповідно до законів № 1403-VIII і № 1404-VIII, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02.04.2020 за №489/20802, затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).

Ця Інструкція розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, положення частини третьої статті 40 Закону № 1404 зобов`язують державного виконавця у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої, зокрема, пунктом 1 частини першої статті 37 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору, яка виконується в порядку, встановленому цим Законом.

Вказані положення частини третьої статті 40 Закону № 1404 кореспондуються з нормою абзацу четвертого пункту 8 розділу III Інструкції.

Натомість частина друга статті 27 Закону № 1404 передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

При цьому пункт 21 розділу ІІІ Інструкції встановлює, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону № 1404, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 вказаного Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Кабінет Міністрів України постановою від 08 вересня 2016 року № 643 затвердив Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок), що визначає механізм виплати винагород державним виконавцям, а також розміри винагород державних виконавців і основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до пункту 19 Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Статтею 31 Закону №1403 передбачено порядок виплати винагороди приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.

Відповідно до вказаної статті за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України.

Аналіз наведених вище норм Порядку свідчить про те, що у разі фактичного виконання виконавчого документа майнового характеру у повному обсязі або частково приватному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Судом встановлено, що фактично заборгованість у розмірі 860669,18 грн. за виконавчим листом №35/9152/14-ц сплачена позивачем після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження ВП №60263549 та здійснення виконавчих дій.

При цьому посилання позивача на те, що примусове стягнення за виконавчим документом не відбувалося суд не приймає, оскільки матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем здійснювався вичерпний перелік дій щодо примусового стягнення суми боргу

Суд зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення основної винагород були:

1) фактичне виконання виконавчого документа;

2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Відтак, суд приходить до висновку, що приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович діяв в межах наданих повноважень та у спосіб передбачений законодавством.

Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат в порядку статті 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Сколибога Олександра Сергійовича (69035, м. Запоріжжя, вул. Леоніда Жаботинського, 50, оф.115), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (03680, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, ) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 р. VI «Прикінцеві положення» КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Рішення у повному обсязі складено та підписано 04 червня 2020 року.

Суддя О.О. Артоуз