Справа № 380/1370/20
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа №380/1370/20
10 червня 2020 року

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лунь З.І.

секретар судового засідання Ходань Н.С.,

за участю:
представника позивача Розмана В.С.,

представника третьої особи Кульчицького М.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військово-медичного клінічного центру Західного регіону про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) звернувся до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Личаківська, 26, ), в якому просить суд:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015року по 2018рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме з 16.11.2018;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015року по 2018рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а саме з 16.11.2018.

Ухвалою судді від 18.02.2020 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

06.03.2020 відповідач подав до суду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем та призначення справи за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

З огляду на зазначене клопотання, ухвалою від 10.03.2020 призначено справу до розгляду у судовому засіданні.

13.05.2020 протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання відповідача та замінив неналежного відповідача - Військово-медичний клінічний центр Західного регіону на належного Військову частину НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю.

За клопотанням представника відповідача протокольною ухвалою суду до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військово-медичний клінічний центр Західного регіону.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що проходив військову службу у Збройних силах України. Вказує на те, що наказом від 16.11.2018 №326 (по стройовій частині), його виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Крім цього позивач зазначає, що відповідачем не здійснено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки, за період служби з 2015 по 2018роки, що передбачена ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач вважає, що невиплата спірної грошової компенсації вказує на протиправну бездіяльність відповідача та порушує його права та законні інтереси, тому звернувся до суду з даним позовом.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військово-медичний клінічний центр Західного регіону, подала до суду пояснення (відзив) на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні адміністративного позову. Свої пояснення обґрунтовує тим, що рішення про виплату чи відмову у виплаті грошового забезпечення позивачу, в тому числі виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, належить приймати ВЧ НОМЕР_1 , в якій і проходив військову службу позивач, а не Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, в якій військова частина знаходиться на грошовому забезпеченні. Так як позивач не проходив службу у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону відсутні його анкетні дані, відомості про наявність статусу учасника бойових дій, у зв`язку з чим він не може підтвердити або спростувати надані позивачем докази.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений 20.05.2020.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.205 КАС України суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Також зазначив, що позивач при звільненні не звертався із заявою про виплату йому компенсації за невикористану додаткову відпустку.

Суд встановив таке.

Відповідно до посвідчення Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 30.07.2015 серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є учасником бойових дій.

Згідно із витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 16.11.2018 №326 (по стройовій частині) сержанта ОСОБА_1 , начальника контрольно-пропускного пункту Військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом військового мобільного госпіталю (по особовому складу) від 13.11.2018 №56-РС з військової служби у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 16.11.2018 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років у Збройних Силах України становить календарних 05років 02місяці, пільгова 04 роки 10місяців.

05.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018роки, а також нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період часу з 01.01.2016 по 16.11.2018ю

Листом від 19.11.2019 за вих.№ 1839 Військова частина НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю надала відповідь на звернення ОСОБА_1 , де зазначила, що згідно із п.1.6 наказу Міністерства оборони України №905 від 19.12.2014 «Інструкція з організації та введення бухгалтерського обліку у Збройних Силах України» бухгалтерський облік введеться у військових частинах, які є розпорядниками бюджетних коштів. Бухгалтерський облік у військових частинах, які не є розпорядниками бюджетних коштів, ведуть військові частини, до яких вони зараховані на відповідні види забезпечення (фінансове, матеріально-технічне тощо). Бухгалтерський облік розрахунків особовим складом, нарахованим на забезпечення соціальними та іншими виплатами до територіальних розрахункових центрів ведеться цими центрами. Також рекомендували позивачу звернутися з таким зверненням до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону.

08.01.2020 представник позивача, адвокат Розман В.С., звернувся до начальника Військово-медичного клінічного центру Західного регіону із адвокатським запитом, у якому зазначив про те, що у жовтні-листопаді 2019 року окремі військовослужбовці (в тому числі й позивач) направили на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 відповідні звернення щодо нарахування та виплати їм, зокрема, компенсації за невикористані відпустки, як учасникам бойових дій. 19.11.2019 командир військової частини НОМЕР_1 копії звернень вказаних військовослужбовців направив на адресу Військово-медичного клінічного центру Західного регіону, а також повідомив вищевказаних осіб про те, що оскільки згідно наказу Міністерства оборони України №905 від 19.12.2014 бухгалтерський облік військових частин, які не є розпорядниками бюджетних коштів, ведуть військові частини до яких вони зараховані на відповідні види забезпечення, з відповідними зверненнями слід звернутися до Військово-медичного клінічного центру Західного регіону м. Львів. У зв`язку з вищенаведеним представник позивача у вказаному адвокатському запиті просив відповідача повідомити, чи розглянуті зазначені звернення військовослужбовців (в тому числі й позивача) та надати їм відповіді.

17.01.2020 листом за вих.№281 Військово-медичний клінічний центр Західного регіону на адвокатський запит представника позивача адвоката Розмана В.С. надав відповіді на звернення колишніх військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , зокрема, й відповідь на звернення ОСОБА_1 .

В наявній в матеріалах справи відповіді на звернення ОСОБА_1 в частині виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій зазначено, що у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону за належності опрацьовано звернення позивача щодо нарахування та виплати компенсації за невикористані відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2016, 2017, 2018 роки та за результатами опрацювання в межах компетенції повідомлено про те, що «виходячи з того, що на дату виключення зі списків військової частини рішення щодо надання зазначеної додаткової відпустки або виплати грошової компенсації за невикористані її календарні дні, а також Вашого звернення (рапорту) не було то підстав для нарахування й виплати за 2015, 2016, 2017, 2018 роки немає». […]. […] «Враховуючи вищевикладене ми змушені відмовити Вам у Вашому проханні. Дане рішення Ви можете оскаржити до вищого органу управління або суду».

Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки з 2015 по 2018рік, передбаченої п.12 ч.1ст.12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-XII (далі Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (ст. 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст.7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст.8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з ст.16-2 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

Абзацом 3 п.14 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п.17 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з п.18 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин зі збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до п.19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII та «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

Згідно з ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Водночас, в ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Тому у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до п.19 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у періоди, передбачені п.п.17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ст.16-2 Закону України «Про відпустки».

Крім того відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Наказ № 260) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст.16-2 Закону України «Про відпустки» та п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Саме така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у зразковій справі №Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Виходячи із вказаної норми, при ухваленні даного рішення судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні у зразковій справі №Пз/9901/4/19 (620/4218/18).

Судом установлено, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 30.07.2015 серії НОМЕР_3 .

З огляду на вказане, суд вважає, що при звільненні з військової служби у запас ОСОБА_1 мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015-2018роках додаткову відпустку, як учасник бойових дій, передбачену п.12 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а тому наявна протиправна бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати такої.

Водночас суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. За таких обставин, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав, свобод чи інтересів позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015 по 2018роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 18.11.2018.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.ч.5,7 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем подано, а саме: договір про надання правової допомоги від 08.01.2020 укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери»; ордер на надання правничої допомоги серії №1011835 від 08.01.2020, виданий адвокатом Розманом В.С.; посвідчення адвоката Розмана В.С. №001725 від 04.10.2019; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Розману В.С. серії ЛВ №001725 від 04.10.2019; акт виконаних робіт від 07.02.2020.

Як видно зі змісту акта виконаних робіт від 07.02.2020, Виконавцем (Адвокатським об`єднанням «Мицик і партнери») в інтересах Клієнта ( ОСОБА_1 ) згідно договору про надання правової допомоги №б/н від 08.01.2020 виконано зобов`язання:

- вивчення наданих документів, надання консультацій та узгодження правової позиції, підготовка звернень позивача у військові частини та ВМКЦ - 1 год.;

- опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців, пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень, практики в аналогічній категорії справ - 30 хв.;

- складання позовної заяви - 1 год. 30 хв.

Розрахунок здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить: вартість 1 години - 1000 гривень. (3 год. х 1000 гривень = 3000 гривень). Таким чином, сума до оплати за виконану роботу становить 3000 гривень. Зазначені грошові кошти були сплачені позивачем у повному обсязі, що підтверджується квитанцією №41 від 07.02.2020 на суму 3000,00 грн.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00грн.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.15 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд

в и р і ш и в :
адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Військово-медичного клінічного центру Західного регіону (місцезнаходження: 79000, м.Львів, вул.Личаківська, 26, ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 16.11.2018.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, 16.11.2018.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Військової частини НОМЕР_1 66-го військового мобільного госпіталю (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 3000(три тисячі) грн.00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п15.5 п.5 розділу VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.06.2020.

Суддя Лунь З.І.