Справа № 160/9661/19
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2020-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

11 червня 2020 р. Справа № 160/9661/19

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О. С., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадиров Владислав Володимирович про стягнення гарантованої суми відшкодування, інфляційних витрат і пені,-

ВСТАНОВИВ:

03.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа на стороні відповідача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович про відшкодування банківського вкладу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року (суддя Луніна О.С.) адміністративний позов повернуто позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 року скасовано, справу направлено до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2020 року справу розподілено судді Луніній О.С.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали.

30 січня 2020 року позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 160/9661/19, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

02.03.2020 року судом отримано клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадиров Владислав Володимирович про зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо:

- визнання незаконними дій Фонду гарантування щодо невиплати (затримки/перешкоджанні в виплаті) гарантованої суми вкладу;

- визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування суму згідно договору банківського вкладу № 005-03726-190215 від 19.02.2015.

Клопотання обгрунтоване тим, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року у справі № 160/162/19, Уповноваженою особою Фонду було подано додаткову інформацію (доповнення до Переліку вкладників) щодо позивача ОСОБА_1 , для відшкодування вкладу за рахунок Фонду на 188 251,48 грн. Фондом гарантування на підставі доповнень до Переліку вкладників складено та затверджено зміни та доповнення до Загального реєстру вкладників. Позивач отримала гарантоване відшкодування від Фонду 29.10.2019 року у відділенні ПАТ АБ «Укргазбанк» суму 188 251,48 грн.

Крім того, 02.03.2020 року судом отримано клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадиров Владислав Володимирович про зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо стягнення відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційних втрат) у розмірі 188 006,80 грн. та стягнення трьох відсотків річних у розмірі 24 662,27 грн.

В обгрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає, що вимоги про відшкодування шкоди, заявленої з вирішенням публічно-правового спору, можуть розглядатись в одному провадженні в порядку адміністративного судочинства, в то час, як за інших обставин вимога про відшкодування шкоди вирішується судами в порядку цивільного або господарського судочинства. У даному випадку Фонд виступає гарантом перед вкладником за виконання банком своїх повноважень і має ознаки забезпечення зобов`язань, передбачені ст.ст. 546, 548 ЦК України. Це зобов`язання Фонду грунтується безпосередньо на нормах Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що відповідає вимогам ч. 3 ст. 11 ЦК України. Оскільки позивач звернувся за захистом порушених, на його думку, прав, що виникли із цивільних відносин, а саме, із цивільно-правових угод договорів банківського вкладу (депозити), тому спір в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за прострочення зобов`язання підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 826/12003/16 суд зазначив, що справа за позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ці вимоги не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Позовні вимоги про відшкодування матеріальних втрат кредитора можуть бути вирішені загальним судом за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.03.2020 року клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про подальший розгляд справи за правилами загального провадження задоволено. Призначено справу № 160/9661/19 до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Підготовче засідання призначено на 26.03.2020 року о 10:00 годині.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення такого клопотання, з огляду на таке.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 138 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Так, відповідач просить закрити провадження в частині вимог щодо:

- визнання незаконними дій Фонду гарантування щодо невиплати (затримки/перешкоджанні в виплаті) гарантованої суми вкладу;

- визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування суму згідно договору банківського вкладу № 005-03726-190215 від 19.02.2015.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачем заявлено наступні позовні вимоги:

-стягнути з відповідача на користь позивача суму (гарантовану суму відшкодування) згідно договору банківського вкладу (депозиту) № 005-03726-190215 «Зростаючий у доларах США» від 19 лютого 2015 року у розмірі 188006,80 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч шість грн. 80 коп.);

- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні втрати) у розмірі 228 221,15 грн. (двісті двадцять вісім тисяч двісті двадцять одну грн. 15 коп.);

- стягнути з відповідача на користь позивача відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми пеню за прострочення зобов`язання у розмірі 24 399,68 грн.

За викладених вище обставин, враховуючи, що відповідач заявив клопотання про закриття провадження стосовно частини позовних вимог, які в позові не були заявлені, суд не вбачає підстав для його задоволення.

Стосовно клопотання про закриття провадження в частині вимог щодо стягнення відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційних втрат) у розмірі 188 006,80 грн. та стягнення трьох відсотків річних у розмірі 24 662,27 грн., суд зазначає наступне.

Приписами ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи:

1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України;

2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства;

3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом;

4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Так, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.03.2019 року у справі № 160/162/19 Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в Акціонерному товаристві «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа на стороні відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в частині позовних вимог про зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладника ОСОБА_1 , як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування на підставі договору банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США № 005-03726-190215 від 19 лютого 2015 року за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

03.10.2019 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа на стороні відповідача: Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ "Дельта Банк" Кадиров Владислав Володимирович про відшкодування банківського вкладу, інфляційних втрат та пені.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (Закон № 4452-VI) установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку зі створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України (стаття 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За змістом ст. 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 цього Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону № 4452-VI вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Приписами ч. 1 ст. 54 Закону № 4452-VI встановлено, що рішення, які приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Враховуючи вказані приписи Закону № 4452-VI правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 цього Закону не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна), тому у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом № 4452-VI. Для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти, тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Таким чином, враховуючи вище наведені обставини, суд дійшов висновку, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, є публічно-правовим, належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону № 4452-VI граничного розміру відшкодування за вкладами та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.09.2019 року у справі № 194/1149/17, ухваленою за позовними вимогами про стягнення з відповідачів на користь позивача гарантовану суму відшкодування згідно з договором банківського вкладу (депозиту) Зростаючий у євро; нанесений збиток (відшкодування упущеної вигоди); відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційні витрати); відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми; пеню за прострочення зобов`язання та відшкодування моральної шкоди.

Аналогічну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 4 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року у справі № 761/2512/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18 та інших.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 висловила таку правову позицію: «Вимоги ж позивачки про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов`язання за період з травня 2015 року по лютий 2018 року (тобто за період після виплати Фондом 22 квітня 2015 року відшкодування за вкладами) звернені позивачкою до Фонду та стосуються безпосередньо правомірності дій останнього пов`язаних із виплатою позивачу відшкодування за вкладами, відповідно також підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства».

За приписами п.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведені відповідачем доводи щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 в справі № 826/12003/16, справа за позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування шкоди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки ці вимоги не пов`язані з вимогою вирішити публічно - правовий спір, суд зазначає, що у даній справі предметом спору є стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, стягнення інфляційних втрат та стягнення пені за прострочення зобов`язання, а у справі № 826/12003/16 є стягнення матеріальної шкоди в розмірі 27 595,00 грн. у зв`язку з простроченням виплати гарантованої суми відшкодування за депозитними вкладами у 2015 та 2016 роках, а також стягнення з відповідача моральної шкоди, заподіяну протиправними діями/бездіяльністю, що є по суті різними предметами спору.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення інфляційних втрат та стягнення пені за прострочення зобов`язання ґрунтуються на виконанні зобов`язань Фонду перед вкладниками з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку. Тобто, дані заявлені позовні вимоги належать до юрисдикції адміністративного суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вище викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність законних підстав, для закриття провадження у цій справі в частині стягнення інфляційних втрат та пені за прострочення зобов`язання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 238, 248, 256, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадиров Владислав Володимирович про зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо: визнання незаконними дій Фонду гарантування щодо невиплати (затримки/перешкоджанні в виплаті) гарантованої суми вкладу; визнання права на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування суму згідно договору банківського вкладу № 005-03726-190215 від 19.02.2015 - відмовити.

У задоволенні клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» Кадиров Владислав Володимирович про зобов`язання вчинити певні дії в частині вимог щодо стягнення відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції (інфляційних втрат) у розмірі 188 006,80 грн. та стягнення трьох відсотків річних у розмірі 24 662,27 грн. відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Відповідно до частини 3 статті 293 заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Суддя О.С. Луніна