Справа № 320/6673/19
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2020-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2020 року 320/6673/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Балаклицького А.І., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005, від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13.

Вказаними податковими повідомленнями-рішеннями податковий орган визначив позивачу податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік та за 2017 рік, а також за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням норм діючого законодавства, оскільки податковим органом було зроблено неправильний розрахунок розміру податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за базовий період 2016-2017 роки. Зокрема, позивач звертала увагу на те, що відповідачем застосовані більші ставки податку, ніж встановлені рішенням Тетіївської міської ради, у зв`язку з чим спірні повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Крім того, позивач зауважила, що вона не сплачувала узгоджені податкові зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому вважає, що підстав для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату податкових зобов`язань у відповідача не було.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є правомірними та винесені з урахуванням норм чинного законодавства. Зазначив, що при розрахунку податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, посадовими особами контролюючого органу були застосовані ставки податку, встановлені рішенням Тетіївської міської ради для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданим Тетіївським РС УДМС України в Київській області 21.12.2015, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації, що міститься у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 у 2016-2017 роках на праві власності належали, зокрема:

- нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 157,0 кв.м. (реєстраційний номер майна 35423662);

- нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 272,1 кв.м. (реєстраційний номер майна 12284104), в яку входить площа нежитлової будівлі 157,0 кв.м.

У серпні 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області згідно з п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- від 01.08.2017 №139843-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2016 рік на суму 4326,92 грн.;

- від 01.08.2017 №139841-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2016 рік на суму 3172,16 грн.

У березні 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області згідно з п.п.54.3.3 п. 54.3 ст. 54, п.п.266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України прийняті податкові повідомлення-рішення форми "Ф":

- від 01.03.2018 №25385-50, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2017 рік на суму 7536,00 грн.;

- від 01.03.2018 №25383-50, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2017 рік на суму 5524,80 грн.

Рішенням Тетіївської міської ради від 14.01.2015 №912 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" затверджені розміри ставок та пільг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (надалі - Рішення №912).

Згідно з пунктом 1.2 Додатку №1 до Рішення №912, органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка на 2015 рік (підпункт 1.2.1) та 2 відсотка з 2016 року (підпункт 1.2.2) мінімальної заробітної плати.

Рішенням Тетіївської міської ради №264 від 25.01.2017 "Про внесення змін до додатку №1 до рішення 65 сесії міської ради від 14.01.2015 року №912 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (надалі - Рішення №264) пункт 1.2. Додатку №1 до Рішення №912 викладено в редакції, за якою з 01.01.2017 ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлено у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

Рішенням Тетіївської міської ради №383 від 22.09.2017 "Про внесення змін до додатку №1 до рішення 65 сесії міської ради від 14.01.2015 року №912 "Про встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" (надалі - Рішення №383) Рішення №264 скасовано.

Крім того, пункт 1.2 Додатку №1 до Рішення №912 викладений в редакції, за якою ставка податку для об`єктів житлової нерухомості встановлена у розмірі 0,2 відсотка, а об`єктів нежитлової нерухомості, з 01.01.2018, у розмірі 0,3 відсотка розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2016 Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата установлена у розмірі 1378,00 грн.

Станом на 01.01.2017 Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" мінімальна заробітна плата установлена у розмірі 3200,00 грн.

Судом встановлено, що для розрахунку податкових зобов`язань за 2016 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачеві, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 2 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2016 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Для розрахунку податкових зобов`язань за 2017 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивачеві, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості, які знаходяться в м. Тетієві, контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2017 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Так, позивачу, як власнику нежитлового приміщення площею 157 кв.м. (адреса: АДРЕСА_2 область, місто Тетіїв, вул. Леніна, 52-А), сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2017 №139843-13 визначена у розмірі: 157 кв.м. х (1378,00 грн. х 2%) = 4326,92 грн.

Як власнику нежилого приміщення площею 272,1 кв.м. з урахуванням нежитлової будівлі 157 кв.м. (адреса: АДРЕСА_2 область, місто Тетіїв, вул. Леніна, 52-А), сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2017 №139841-13 визначена у розмірі: (272,1 кв.м. 157 кв.м.) х (1378,00 грн. х 2%) = 3172,16 грн.

Як власнику нежитлового приміщення площею 157 кв.м. (адреса: АДРЕСА_2 область АДРЕСА_3 Тетіїв, вул. Леніна АДРЕСА_4 52-А), сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2018 №25385-50 визначена у розмірі: 157 кв.м. х (3200,00 грн. х 1,5%) = 7536,00 грн.

Як власнику нежилого приміщення площею 272,1 кв.м. з урахуванням нежитлової будівлі 157 кв.м. (адреса: АДРЕСА_2 ), сума податкового зобов`язання згідно податкового повідомлення-рішення від 01.08.2017 №25383-50 визначена у розмірі: (272,1 кв.м. 157 кв.м.) х (3200,00 грн. х 1,5%) = 5524,80 грн.

У вересні 2019 року Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку даних сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт від 19.09.2019 №007348/10-36-50-06/ НОМЕР_2 (далі - Акт перевірки).

Під час проведення вказаної перевірки контролюючим органом встановлено факт порушення позивачем вимог п. 266.10 ст. 266 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасно сплачено грошове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме:

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.08.2017 №139841-13 сплачено податкове зобов`язання 17.10.2017 в сумі 2672,20 грн., чим затримано сплату на 3 дні;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.08.2017 №139843-13 сплачено податкове зобов`язання 17.10.2017 в сумі 4326,90 грн., чим затримано сплату на 3 дні;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 15.06.2018 в сумі 198,40 грн., чим затримано сплату на 17 днів;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 19.06.2018 в сумі 1004,60 грн., чим затримано сплату на 21 день;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 19.06.2018 в сумі 200,00 грн., чим затримано сплату на 21 день;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 31.05.2019 в сумі 1156,25 грн., чим затримано сплату на 367 днів;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25385-50 сплачено податкове зобов`язання 31.05.2019 в сумі 597,30 грн., чим затримано сплату на 367 днів;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 27.05.2019 в сумі 1285,55 грн., чим затримано сплату на 363 дні;

- по податковому повідомленню-рішенню від 01.03.2018 №25383-50 сплачено податкове зобов`язання 27.07.2018 в сумі 1680,0 грн., чим затримано сплату на 59 днів.

На підставі висновків вказаного Акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 11.11.2019 №, згідно з яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 20% за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" у сумі 943,82 грн.;

- від 11.11.2019 №, згідно з яким зобов`язано позивача сплатити штраф у розмірі 10% за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" у сумі 840,21 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладений обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Статтею 266 Податкового кодексу України врегульовані питання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1. статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України зазначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема, документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1. пункту 266.6.1 статті 266 Податкового кодексу України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2. пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України).

Судом встановлено, що у податковий (звітний) період, - 2016-2017 роки позивач був власником об`єктів нежитлової нерухомості, у зв`язку з чим, він, в розумінні положень Податкового кодексу України, є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Тому, контролюючим органом 01.08.2017 прийняті оскаржувані повідомлення-рішення і вручені позивачу. При обчисленні суми податку для об`єктів нежитлової нерухомості контролюючим органом застосовувалась ставка 2 відсотки, встановлена Рішенням №912 (прийняте 14.01.2015).

Також, контролюючим органом 01.03.2018, тобто до 1 липня 2018 року, як того вимагає податкове законодавство, прийняті оскаржувані повідомлення-рішення і вручені позивачу. При обчисленні суми податку для об`єктів нежитлової нерухомості контролюючим органом застосовувалась ставка 1,5 відсотки, встановлена Рішенням №264 (прийняте 25.01.2017).

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Водночас, приписами частини четвертої Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" установлено, що в 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги підпункту 4.1.9 пункту 4.1 та пункту 4.5 статті 4, підпункту 12.3.4 пункту 12.3, підпункту 12.4.3 пункту 12.4 та пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України та Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Частиною третьою Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Таким чином, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, установлені рішенням місцевого самоврядування у 2017 році, мають правозастосування для обчислення податку за звітний період - 2017 рік без часових обмежень, визначених підпунктом 12.3.4 пункту 12.35 статті 12 Податкового кодексу України.

Умовою же застосування з коефіцієнтом 0,5 раніше встановлених ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є відсутність в 2017 році прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік.

При цьому, на думку суду, умовою правозастосування для обчислення суми податку раніше встановлених ставок, є їх чинність та дія на дату, коли таке обчислення здійснюється контролюючим органом.

Водночас, факт прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік унеможливлює застосування раніше встановлених ставок податку.

Як вбачається із матеріалів справи, Рішенням №912 (прийнятим 14.01.2015) в редакції, що діяла до 25 січня 2017 року, органом місцевого самоврядування встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2015 рік встановлено у розмірі 1 відсотка, а з 2016 року у розмірі 2 відсотка.

Згідно з Рішенням №264, прийнятого 25.01.2017, положення Рішення №912 зазнали змін в частині розміру ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості та базового податкового (звітного) періоду на який вона застосується.

Так, згідно з Рішенням №912, в редакції Рішення №264, органом місцевого самоврядування з 25.01.2017 встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1,5 відсотка, починаючи з 01.01.2017. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості залишилась незмінною - 1 відсоток розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з Рішенням №383, прийнятого 22.09.2017, Рішення №264 скасовано, а положення Рішення №912 щодо ставок податку на об`єкти нерухомості, викладені в новій редакції.

Разом з тим, під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що Рішення №383, копія якого була надана позивачем, є відмінним від Рішення №383, копія якого була надана відповідачем до відзиву на позовну заяву та на підставі якого контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення.

Так, з метою забезпечення повного та об`єктивного розгляду справи, судом було здійснено пошук даного рішення на офіційному сайті Тетіївської міської ради Київської області та встановлено, що застосуванню підлягає рішення №383, копія якого надана позивачем.

Так, згідно з Рішенням №912, в редакції Рішення №383, Тетіївською міською радою 22.09.2017 встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 0,3 відсотка, починаючи з 01.01.2018.

Суд зазначає, що на дату розгляду справи по суті, вказана редакція Рішення №912 є чинною.

На підставі чого, суд констатує, що ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості за базовий податковий (звітний) період - 2017 рік взагалі не встановлена, а дія раніше затверджених ставок, в тому числі, на 2015, 2016 та 2017 роки, - скасовано.

Також, суд зазначає, що прийняття органом місцевого самоврядування Рішення №264 унеможливлює застосування до спірних відносин ставок податку для об`єктів нежитлової нерухомості, які діяли раніше, як зазначено частиною третьою Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році".

Щодо податкових повідомлень-рішень від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, якими визначені податкові зобов`язання позивачу за 2017 рік, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості в м. Тетіїві, суд констатує відсутність, на дату прийняття цих рішень, встановленої Тетіївською міською радою ставки податку на базовий податковий (звітний) період - 2017 рік та неможливість застосування ставок податку, що діяли у попередніх базових (податкових) періодах, оскільки орган місцевого самоврядування скасував усі власні рішення.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 01.08.2017 №139843-13, від 01.08.2017 №139841-13, якими визначені податкові зобов`язання позивачу за 2016 рік, як власнику об`єктів нежитлової нерухомості в м. Тетіїві, суд констатує, що орган місцевого самоврядування скасував усі власні рішення.

Таким чином, орган місцевого самоврядування не прийняв жодного рішення щодо встановлення ставок податку для об`єктів нежитлової нерухомості.

В силу положень підпункту 12.3.5. пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

Оскільки, положеннями підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України встановлена лише максимальна ставка податку, його значення може варіюватись від нуля до півтора відсотка, суд при розрахунках застосовує мінімальну ставку податку у розмірі нуль відсотків.

З огляду на зазначене, сума податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що підлягає сплаті позивачем - власником об`єктів нежилої нерухомості, які знаходяться в м. Тетіїві, за базовий податковий (звітний) період - 2016-2017 роки дорівнює нулю.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що при визначенні податкових зобов`язань податковий орган безпідставно застосував ставку податку на рівні 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2017 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, а отже спірні податкові повідомлення-рішення від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50 є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Також, судом встановлено, що при визначенні податкових зобов`язань податковий орган безпідставно застосував ставку податку на рівні 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2016 року, за 1 квадратний метр бази оподаткування, а отже спірні податкові повідомлення-рішення від 01.08.2017 №139843-13, від 01.08.2017 №139841-13 є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005, згідно з якими до позивача застосовано штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки по податковим повідомленням-рішенням від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13, то суд зазначає, що вказані позовні вимоги є похідними від позовних вимог про скасування податкових-повідомлень-рішень, якими позивачу визначено суми податкових зобов`язань за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власникам об`єктів нежитлової нерухомості" за 2016-2017 роки, а тому, з урахуванням того, що судом за наслідками розгляду даної справи скасовані податкові повідомлення-рішення від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13, то суд приходить до висновку, що відповідачем неправомірно застосовано до позивача штрафні санкції за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань за 2016-2017 роки, у зв`язку з чим податкові повідомлення-рішення від 11.11.2019 №, від 11.11.2019 №020535005 є також неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

При вирішені даного спору, суд також бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, викладену в рішеннях від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" та від 07.07.2011 у справі "Серков проти України".

В обох справах Європейський Суд дійшов висновку про порушення прав заявників, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості закону" і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Відповідно, на думку Європейського Суду, відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства, яка призводила до його суперечливого тлумачення, порушує вимоги Конвенції щодо "якості закону".

Судом також враховано позицію Європейського суду у справі YvonnevanDuyn v. Home Office (Case 41/74 vanDuyn v. Home Office) відповідно до якого принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Отже, якщо держава задекларувала певні правила поведінки при внесенні змін до порядку оподаткування (принцип стабільності податкового законодавства), то вона зобов`язана вжити всіх заходів для забезпечення реалізації цих правил.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено принцип законності, який вимагає, щоб органи державної влади та їх посадові особи діяли тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень належних і достатніх доказів, які б повністю спростували доводи позивача, не надав та при прийнятті оскаржуваних рішень застосував помилково приписи положень, які не були чинними з огляду на їх скасування відповідним органом місцевого самоврядування.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 25.11.2019 №N1BS7401M.

Таким чином, судові витрати щодо сплати судового збору підлягають присудженню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74 - 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Київській області від 01.03.2018 №25385-50, від 01.03.2018 №25383-50, від 01.08.2017 №139843-13 та від 01.08.2017 №139841-13.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДGС у Київській області від 11.11.2019 № та від 11.11.2019 №020535005.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС у Київській області () судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Балаклицький А. І.