Справа № 160/4416/20
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 травня 2020 року Справа № 160/4416/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЮхно І. В.
за участі секретаря судового засіданняТрошиної А.С.
учасників справи не з`явились
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» про визнання протиправною та скасування постанови,-
21.04.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ірпінського міського відділу державної виконавчої служби Центрального межрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з оскаржуваними постановами про відкриття виконавчого провадження № 58764543 від 02 квітня 2019 p., та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 23.05.2019р. по виконавчому провадженню № 58764543, оскільки виконавчим округом відповідача є Київська область. Відповідач має здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження в територіальних межах Київській області. Позивач ніколи не був зареєстрований та не проживав у м. Ірпінь та Київській області, жодного майна (як рухомого, так і не рухомого) на території м. Ірпінь або Київської області не має. З 16.07.2010 року єдиним місцем перебування і проживання позивача є АДРЕСА_1 , про це було відомо відповідачу, бо саме адреса у м. Дніпро зазначена у додатках до заяви про відкриття виконавчого провадження, наданих стягувачем відповідачу.
На думку позивача, оскаржувані постанови є протиправними та підлягають скасуванню судом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами».
Судове засідання призначено на 05.05.2020 року.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст.257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.262 КАС України підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
У зв`язку з перебуванням судді Юхно І.В. на лікарняному справу було знято з розгляду, наступне судове засідання призначено на 15.05.2020 року.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року на адресу суду від відповідача 08 травня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що у заяві на відкриття виконавчого провадження ТОВ «Фінансова компанія управління активами» вказує місце фактичного проживання боржника адресу: АДРЕСА_2 . Право вибору місця відкриття виконавчого провадження належить стягувачу. Отже, старшим виконавцем Гербою К.В. дотримано вимог Закону України «Про виконавче провадження».
13.05.2020 року позивачем надано відповідь на відзив з обґрунтуванням правової позиції, аналогічної викладеній в позовній заяві.
В судове засідання, призначене на 15.05.2020 року представники учасників справи не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Частиною 2 ст. 268 КАС України встановлено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.07.2010 року, що підтверджується даними паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
25.03.2020 року позивач дізнався про наявність відкритого виконавчого провадження щодо нього після звернення до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.
26.03.2020 року адвокатом Вельможка Олександра Олександровича було направлено адвокатський запит начальнику Ірпінського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області.
З відповідді Ірпінського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області відомо наступне.
В подальшому, державним виконавцем 23.05.2019 року було винесено постанову ВП№58764543 про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , копію якої направлено до військової частини НОМЕР_4 .
Не погоджуючись з винесеними постановами про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2019 року у ВП №№58764543 та про звернення стягнення на заробітну плату від 23.05.2019 року у ВП №58764543, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Перевіряючи правомірність дій приватного виконавця стосовно винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.04.2019 року у ВП №№58764543 та про звернення стягнення на заробітну плату від 23.05.2019 року у ВП №58764543, судом встановлено наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно частини першої статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
За змістом приписів пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 6 Закону №1403-VІІІ систему органів примусового виконання рішень становлять:1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.
Відповідно до цього Закону державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби. Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом (стаття 7).
Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття виконавчого провадження. При цьому згідно зі статтею 6 Закону№1404-VІІІ право державного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується територією, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу державної виконавчої служби.
При цьому, зі змісту наведеної норми частини першої статті 24 Закону №1404-VIII слідує, що у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано на території, на яку розповсюджуються відповідна компетенція органу державної виконавчої служби, то державний виконавець має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у справі № 804/6996/17 від 08 квітня 2020 року.
Згідно частини четвертої статті 24 Закону №1404-VІІІ виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
Частиною п`ятою статті 24 Закону №1404-VІІІ визначено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VІІІ).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (частина п`ята статті 26 Закону №1404-VІІІ).
У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника (частина сьома статті 26 Закону №1404-VІІІ).
Судом встановлено, що територія, на яку поширюється функції Ірпінського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області є у Київській області.
В той час позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 16.07.2010 року.
В матеріалах справи міститься довідка про участь позивача у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення у загальний період з 30.04.2018 року по 14.09.2019 року з визначеними перервами.
В постанові про звернення стягнення на заробітну плату від 23.05.2019 рок у ВП №58764543 зазначено, що позивач отримує дохід у Військовій частині НОМЕР_4 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .
Отже, місце проживання та місце роботи боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого Ірпінський міський відділ ДВС ГТУЮ у Київській області здійснює діяльність, а виконавчий документ у виконавчому провадженні №58764543 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
Тобто, відсутнє обґрунтування правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ВП №58764543, та прийняття виконавчого документу не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, і не за місцезнаходженням його майна, грошових кошів, заробітної плати, які виплачуються роботодавцем з місцезнаходженням у Дніпропетровській області.
Місце проживання (перебування) боржника (Дніпропетровська область) не підпадає під територію, на якій Ірпінський міський відділ ДВС ГТУЮ у Київській області здійснює діяльність.
Також, в постанові від 02.04.2019 року відсутні будь-які посилання про наявність у боржника іншого майна, місцезнаходження якого підпадає під виконавчий округ Ірпінського міського відділу ДВС ГТУЮ у Київській області.
Суд також зважає на те, що відповідач під час прийняття спірної постанови про відкриття виконавчого провадження не мав жодних доказів проживання або наявності у позивача будь-якого майна в м. Ірпінь. При цьому, з огляду на наявність розбіжностей у відомостях, зазначених у виконавчому документі та заяві про відкриття виконавчого провадження щодо адреси боржника, суд критично оцінює ту обставину, що відповідач не зобов`язав стягувача надати докази на підтвердження зазначених ним у заяві відомостей щодо фактичної адреси ОСОБА_1 , а також не вжив самостійних заходів для встановлення достовірної інформації в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, суд приходить до висновку, що відповідач порушив правила територіальної діяльності виконавців, оскільки, знаючи місце проживання позивача (боржника), що не належить до територіальної юрисдикції органу державної виконавчої служби, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, території.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.04.2020 року у справі №580/3311/19.
Суд зазначає, що фактично виконавче провадження відповідачем відкрито за місцезнаходженням стягувача. При цьому ТОВ «Фінансова компанія управління активами», зазначаючи у заяві про відкриття виконавчого провадження невірну адресу місця знаходження боржника, штучно створює підстави для відкриття виконавчого провадження за своїм місцезнаходженням, а не за місцем проживання чи знаходження майна боржника, що суперечить принципу, який закладений у статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження відкривається за місцем проживання, перебування, знаходження боржника або його майна. Відкриття провадження за місцезнаходженням стягувача в такій ситуації чинним законодавством не передбачено.
Відтак, відповідачем відкрито виконавче провадження без належних повноважень, чим порушено частину другу статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки винесена в такому виконавчому провадженні постанова про звернення стягнення на заробітну плату, також, підлягає скасуванню судом, як похідна вимога і прийнята в межах даного виконавчого провадження.
Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 287 КАС України, суд, -
Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з частиною шостою статті 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.
На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Суддя І.В. Юхно