Справа № 480/2579/20
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 червня 2020 р. Справа № 480/2579/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Івончик У.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа: акціонерне товариство "Перший Український міжнародний банк" про визнання протиправною та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни (далі - відповідач, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Юхименко О.Л.), третя особа - акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (третя особа АТ «ПУМБ»), в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця Юхименко О.Л. про відкриття виконавчого провадження ВП № 61677402 від 31.03.2020.
Свої вимоги мотивував тим, що при прийнятті оскаржуваної постанови відповідач порушив вимоги статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки прийняв до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачу та не врахував, що місцем реєстрації (проживання) позивача є м. Суми. Тому у відповідача, як суб`єкта незалежної професійної діяльності, діяльність якого поширюється на м. Київ, були відсутні правові підстави для прийняття до виконання виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з фізичної особи яка проживає у м. Суми і не має майна у м. Києві. У зв`язку із зазначеними обставинами вважав, що спірна постанова підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 12.05.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
20.05.2020 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду (а.с.64).
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 20.05.2020 відмовлено у задоволенні вказаної заяви (а.с.67).
Крім того, 20.05.2020 на електронну адресу суду надійшло заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження та про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні, однак, дана заява, ухвалою суду від 20.05.2020 була залишена без задоволення (а.с.63,68-69).
Також 20.05.2020 від відповідача надійшов відзив на позову заяву (а.с.42-43), в якому відповідач заперечувала проти задоволення позовних вимог, оскільки вважала, що її дії були вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відмітила, що позивач, є власником рахунку № НОМЕР_1 , з наявними на ньому грошовими коштами 1грн., відкритого в АТ «ПУМБ», що розташований в м. Києві, вул. Андріївська, 4, при цьому стягувачем до приватного виконавця було подано документи підтвердження, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або фінансових установах) знаходиться в межах виконавчого округу приватного виконавця Юхименко О.Л.
У зв`язку з чим відповідач стверджує, що нею не було порушено норми ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки майно боржника перебуває у місті Києві.
29.05.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 відкривав та поповнював на 1грн. рахунок № НОМЕР_1 . Також відмічає, що даний тип рахунку не належить до переліку рахунків, що відкриваються банками для клієнтів, визначених ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Відтак вважає, що факт належності позивачу рахунку не доведений, так само як і наявні на ньому кошти, а АТ «ПУМБ» ні в заяві про примусове виконання рішення, ні у довідці про наявність у боржника рахунку не зазначає, який саме рахунок відкритий на ім`я позивача.
За вказаних обставин, позивач наголошує про відсутність законних підстав для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови (а.с.130-131).
Станом на сьогодні пояснення від третьої особи до суду не надходило.
Ухвалою суду від 20.05.2020 розгляд справи було відкладено та за заявою відповідача призначено судове засідання в режимі відеоконференції на 05.06.2020 (а.с.68-69).
Представник третьої особи, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.127), в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги вказані норми та обставини, суд вважав можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив, просив позовні вимоги задовольнити. Доповнив, що 30.03.2020 йому надійшло від АТ «ПУМБ» повідомлення про поповнення рахунку, який є відмінний від рахунку, що мається у справі, на 1 грн. При цьому у виконавця не було жодних доказів ні про те, чи за його заявою було відкрито рахунок в АТ «ПУМБ», чи саме ним здійснювалось поповнення такого рахунку.
Представник відповідача, що приймав участь в режимі відеоконференції, в судовому засіданні проти позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
До вказаної заяви, серед іншого було додано лист про відкриття позивачем в АТ «ПУМБ» рахунку та виписки про наявність на такому рахунку коштів у сумі 1грн. (зворот а.с.52, а.с.53,82,83,100,101).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»), примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, в тому числа такого виконавчого документа як виконавчий напис нотаріуса.
Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
В свою чергу згідно частини першої статті 27 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 №1403-VІІІ (далі Закон №1403-VІІІ) фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
Частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, серед іншого, право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу.
Окремо варто відмітити, що у відповідності до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
При цьому, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону 1403-VIII, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Частиною 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
Як вбачається з інформаційної довідки від 15.05.2020 (а.с.41), виконавчим округом відповідача є місто Київ. Вказані обставини не заперечувались відповідачем. Таким чином, відповідач має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, в територіальних межах міста Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у місті Києві, або ж майно боржника знаходиться в межах міста Києва.
Обґрунтовуючи свою позицію позивач посилається на те, що відповідачем було відкрито виконавче провадження з порушенням ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки його місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 .
Дійсно, відповідно до копії паспорту позивача, виданого в 2002році, з відмітками про реєстрацію місця його проживання (а.с.21-22), ОСОБА_1 ще з 14.02.2002 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , в тому числі і на час відкриття 31.03.2020 виконавчого провадження №61677402 та прийняття оскаржуваної постанови в межах даного виконавчого провадження. Відміток про зміну місця реєстрації в паспорті позивача відсутні.
При цьому, відповідно до ст.190 Цивільного Кодексу України (далі по тексту - ЦК України), майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Статтею 179 цього ж Кодексу зазначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня (ч.1 ст. 192 ЦК України).
За приписами п. 3.1 ст. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 16.01.2003 №435-ІV (далі Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»), визначено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам, представництвам юридичних осіб в Україні, інвестиційним фондам та компаніям з управління активами, що діють від імені таких інвестиційних фондів, фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Пунктами 7.1, 7.1.2, 7.1.4, 7.1.5 статті 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки (п.7.1). Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України (п.7.1.2). Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками (п.7.1.4). Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків (п.7.1.5).
Схожі норми містяться і в Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, відповідно до якої банки мають право відкривати поточні, вкладні (депозитні) рахунки та рахунки умовного зберігання (ескроу).
Отже, підсумовуючи вищенаведене, можна зробити висновок, що грошові кошти у формі записів на рахунках у банках є майном у розумінні ст.190 ЦК України.
При цьому, як встановлено судом стягувач на підтвердження знаходження майна боржника у м. Києві, приватному виконавцю, крім виконавчого документа та заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 09.04.2019, було надано довідку від 26.03.2020 за вих.№1_01, у якій вказано, що АТ «ПУМБ» підтверджує, що у клієнта ОСОБА_1 є рахунок № НОМЕР_1 від 10.04.2019 у валюті гривня, відкритий в АТ «ПУМБ» (а.с.100), розташованого в м. Києві, а також надано виписку про залишок на вказаному рахунку, станом на 30.03.2020, коштів у розмірі 1,00грн. (а.с.101).
Позивач обґрунтовуючи свою позицію, заперечував проти належності йому вказаного рахунку та не відповідність такого рахунку, що відкриваються банками для клієнтів, тим паче, що у заяві про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб останні (14) цифри є відмінними від рахунку зазначеного АТ «ПУМБ».
Однак, вказані доводи спростовуються самою заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с.96), підписаною самим же позивачем, в якій у розділі «Переведення на Пакет Послуг « ІНФОРМАЦІЯ_1 » йде посилання саме на поточний рахунок № НОМЕР_2 , які зазначені як останні 14 символів у рахунку № НОМЕР_1 , про які зазначав стягувач. Вказане підтверджує той факт, що на ім`я ОСОБА_1 було відкрито зазначений поточний рахунок № НОМЕР_2 . При цьому, згідно п.3 постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018 №162 банками України з 05 серпня до 31 жовтня 2019 року була здійснена зміна (не за ініціативою клієнта) діючих рахунків клієнтів банків відповідно до вимог стандарту IBAN із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів.
Доводи позивача з посиланням на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №580/651/20 з приводу того, що картковий рахунок не є майно, а тому у відповідача не було підстав для відкриття виконавчого провадження, суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.
Дійсно, картковий рахунок не є майном у розумінні статті 190 ЦК України, в той же час, відповідно до наведених вище норм ЦК України та Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» майном боржника можуть бути визнані саме кошти особи на рахунках у банках. При цьому, матеріалами справи підтверджено, що стягувачем було надано докази того, що на рахунку позивача № НОМЕР_1 обліковуються кошти. В той час, як у справі, на яку посилається позивач, таких доказів, зокрема, наявності на картковому рахунку коштів надано не було. Більше того, стягувачем у справі №580/651/20 було повідомлено про відкриття одного рахунку, а виписку про наявність коштів надавав щодо іншого рахунку. Відтак, обставини у даних справах є відмінними. Крім іншого, суд відмічає, що згідно ч.5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не у постановах судів апеляційної інстанції.
Посилання на те, що 30.03.2020 позивачу надійшло від АТ «ПУМБ» повідомлення про поповнення рахунку, який є відмінний від рахунку, що мається у справі, на 1 грн. суд не приймає до уваги, оскільки вказане не спростовує про наявність коштів саме на рахунку позивача, про який зазначено стягувачем.
Доводи про те, що у виконавця не було жодних доказів ні про те, чи за заявою ОСОБА_1 було відкрито рахунок в АТ «ПУМБ», чи саме позивачем здійснювалось поповнення такого рахунку, не було перевірено достовірність поданих стягувачем доказів, а тому були відсутні підстави для відкриття виконавчого провадження, суд також не приймає до уваги, виходячи з наступного.
Згідно ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.
За приписами ч.5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.
Згідно п.п.5, 13 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Приватний виконавець самостійно проводить перевірку інформації про наявність боржника, його майна, місця роботи в іншому виконавчому окрузі або залучає для перевірки цієї інформації іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій за встановленою типовою формою (додаток 3).
Виходячи із системного аналізу вказаних норм, суд приходить до висновку про відсутність повноважень у приватного виконавця проведення виконавчих дій спрямованих на перевірку наявності грошових коштів або майна до відкриття виконавчого провадження та перевіряти достовірність наданих стягувачем до заяви та виконавчого документа, доказів. Виконавець відкриває виконавче провадження на підставі заяви стягувача, в якій стягувач має право зазначити будь-які відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місце знаходження тощо). Обов`язкове надання стягувачем доказів на підтвердження зазначеної в заяві інформації не вимагається.
З урахуванням того, що до відповідача надійшов виконавчий документ, та відповідні докази, у яких зазначено, що місцезнаходження майна боржника у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Жодних інших обґрунтувань щодо скасування постанови, яка є предметом спору, позивачем не наведено, а судом не встановлено.
Відтак, з урахуванням того, що станом на дату відкриття виконавчого провадження, на рахунку, власником якого є ОСОБА_1 , перебували грошові кошти, що, у розумінні ст.190 Цивільного Кодексу України, є майном боржника, суд доходить висновку про те, що відповідач при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження майна боржника діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, в тому числі ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», а тому оскаржувана постанова відповідає критеріям правомірності, визначених у ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, згідно ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п.3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя І.Г. Шевченко