Справа № 640/113/20
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Київ № 640/113/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Міністерства соціальної політики України (вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ 1, 01001, )

до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ 1, 01001, )

про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Міністерство соціальної політики України (далі - позивач) з позовом до Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України протиправними;

- визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження від 1.12.2019 та про стягнення виконавчого збору від 16.12.2019 року;

- присудити на користь Мінсоцполітики здійснені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3842,00 грн. з бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України є протиправними, а постанови від 16.12.2019 року про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки державним виконавцем при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору порушено вимоги частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що виконавчий збір не стягується, зокрема, у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини, а також, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Також, позивач зазначає, що державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження від 16.12.2019 року порушено статтю 15 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вказаною нормою передбачено, що боржник є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Рішенням суду обов`язок щодо донарахування та виплати покладено на декількох боржників у справі, однак на думку позивача постановою про відкриття виконавчого провадження обов`язок щодо виконання рішення виникає лише у Мінсоцполітики.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.02.2020р. адміністративний позов залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2020р. відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано у Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України копії матеріалів виконавчого провадження №60886081.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, проте надавав до суду копії матеріалів виконавчого провадження №60886081.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

16.12.2019 відповідачем, за результатами розгляду заяви стягувача ОСОБА_1 від 04.12.2019 року та виконавчого листа №2040/6198/18 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №60886081, в якій зазначено, зокрема, що боржником є позивач.

Водночас, 16.12.2019 відповідачем прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати - 16 692,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними постановами позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності (стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження»). Аналогічні засади (принципи) закріплені в статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом статті 27 названого Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (частина 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (частина 3 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується:1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Механізм безспірного списання коштів встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 (далі - Порядок №845), яким визначено порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами, які відповідно до Закону мають право приймати такі рішення.

Пунктом 3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Як вбачається із матеріалів справи, на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №60886081.

16.12.2019 року відповідач листом №60886081/20.1.22 направив позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження №60886081 та постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 16692,00 грн. щодо зобов`язання Управління соціального захисту населення Барвінської районної державної адміністрації Харківської області та Мінсоцполітики донарахувати та виплатити ОСОБА_1 за рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2014 року у справі Штефан та ін. проти України щодо заяви ОСОБА_1 №4862 від 03.01.2013 та на виконання постанови Барвінського районного суду Харківської області від 17.06.2011 у справі №2002/2-а-464/11 суму індексованого доходу та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати соціальних виплат, а саме компенсації 50 процентів вартості продуктів харчування за період із грудня 2010 по 1 травня 2016 на виплачену суму 38204,26 грн. відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» і Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Із наданих матеріалів виконавчого провадження, вбачається, що у виконавчому листі №2040/6198/18, виданого Харківським окружним адміністративним судом визначено боржника - Міністерство соціальної політики України.

Відтак, відповідачем 16.12.2019 року відкрито виконавче провадження на підставі заяви ОСОБА_1 від 04.12.2019 року та виконавчого листа №2040/6198/18, а тому порушення, з боку відповідача у даному випадку, відсутні.

Водночас, суд не погоджується з доводами позивача щодо порушення відповідачем вимог частини 5 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що виконавчий збір не стягується, зокрема у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини, а також, якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішення суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки із матеріалів справи вбачається, що позивачем виконується рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.10.2018 року, відповідно до якого видано виконавчий лист №2040/6198/18.

Враховуючи викладене у сукупності, суд не вбачає належних правових підстав для визнання незаконними та скасування постанов відповідача від 16.12.2019 у виконавчому провадженні №60886081 про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору.

Тобто, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих позивачем доказів та копії матеріалів виконавчого провадження №60886081 за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 77, 122, 123, 242, 243, 251, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Міністерства соціальної політики України (вул. Еспланадна, 8/10, м. Київ 1, 01001, ) - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська