Справа № 640/16343/19
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Сорочка Є.О., Степанюка А.Г.,

секретаря Суркової Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Легбанк» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спора на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби у місті Києві, про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Легбанк» (далі - позивач, ПАТ «Легбанк») звернулось у суд з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Протокольною ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року замінено Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спора на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі - третя особа, ГУ ДКСУ у м. Києві).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у ПАТ «Легбанк» наявна переплата з податку на прибуток підприємств. Проте у відповідь на заяву про повернення надміру сплаченого грошового зобов`язання відповідач відмовив в цьому через наявність податкового боргу, чим порушив права позивача, який є неплатоспроможним банком, та діяльність якого підпадає під регулювання Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що механізм повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань передбачено статтею 43 Податкового кодексу України, якою закріплено обов`язкову умову для такого повернення, як відсутність податкового боргу. До того ж, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не регулюють спірні правовідносини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, з таких підстав.

Судом установлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 року №744 «Про віднесення ПАТ «Легбанк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 27 листопада 2014 року прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЛЕГАНК», згідно з яким у позивача з 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

Постановою Правління Національного банку України від 26 лютого 2015 року №135 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Легбанк» банківська ліцензія відкликана.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) від 27 лютого 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Легбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» розпочата процедура ліквідації позивача. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЛЕГБАНК» призначений Коваленко Олександр Володимирович.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду №357 від 14 лютого 2019 року процедура ліквідації позивача продовжена до 26 лютого 2020 року.

18 березня 2016 року позивач звернувся до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі міста Києва із заявою щодо повернення переплати по податку на прибуток на підставі Податкового кодексу України.

Державна податкова інспекція у Голосіївському районі м. Києва листом від 15 квітня 2016 року відмовила у задоволенні вимог позивача з підстав не зазначення у заяві суми, заявленої до повернення.

Уважаючи бездіяльність податкового органу протиправною, ПАТ «Легбанк» звернувся з відповідним позовом до суду.

Постановляючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума грошових зобов`язань, яка не погашена неплатоспроможним банком не має статуса податкового борга і не може бути погашена поза межами процедури ліквідації, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 43 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.

Так, пунктом 43.1 зазначеної правової норми передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

За правилами пункта 43.2 статті 43 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статті 43 ПК України).

Отже, підставою для перерахування помилково чи надмірно сплачених грошових зобов`язань на час звернення з відповідною заявою до контролюючого органу є відсутність податкового боргу у такого платника податків.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково чи надмірно сплачених сум грошових зобов`язань проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №826/12323/16.

Як установлено судом апеляційної інстанції, станом на 18 березня 2016 року у позивача обліковувався податковий борг у сумі 519220,30 грн. по податку на додану вартість.

Існування такого боргу не заперечується позивачем і на момент звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи наявність у позивача непогашеного податкового боргу, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для здійснення повернення сум грошових зобов`язань відсутні.

Щодо посилання позивача на те, що ПАТ «Легбанк» перебуває в процесі ліквідації, а відтак його діяльність регламентується виключно приписами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наступне.

Відповідно до пункта 1.3 статті 1 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Разом із тим, позивач звернувся до контролюючого органу із заявою про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань саме в порядку, визначеному статтею 43 ПК України, про що позивачем самостійно зазначено у позовній заяві.

Отже, спірні правовідносини виникли з питань повернення надмірно сплачених податків, тому позивач звернувся до контролюючого органу саме в порядку, визначеному статтею 43 ПК України.

При цьому, виокремлення питання погашення податкових зобов`язань та стягнення податкового боргу з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з-під дії положень Податкового кодексу України, на переконання суду, не змінює правового статуса сум, які є податковими зобов`язаннями та/або податковим боргом.

З огляду на викладене, перебування позивача у стадії ліквідації не може бути підставою для повернення помилково чи надмірно сплачених сум грошових зобов`язань за умови наявності у такого податкового боргу.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 03 березня 2020 року до Єдиного державного реєстра юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Легбанк».

Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, у разі припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною 2 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 33, 34, 238, 243, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у місті Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року скасувати.

Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Є.О. Сорочко

А.Г. Степанюк