Справа № 120/200/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 червня 2020 р. Справа № 120/200/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика В.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Волинець В.М.,

представника позивача: Мишковської Т.М.,

представника відповідача: Козлачкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу

в с т а н о в и в :

20.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 25.09.2015 року між ним та ПАТ "УкрСиббанк" укладено Додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року (щодо прощення частини боргу). Згідно умов додаткової угоди, у разі погашення позивачем частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 417465,41 грн., у валюті наданого кредиту за договором з курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти Банком на Міжбанківському валютному ринку України, що склався на дату купівлі такої валюти, за заявою клієнта, Банк здійснює анулювання (прощення) частини заборгованості за договором не раніше наступного робочого дня з дати погашення позичальником частини заборгованості. Водночас, 25.09.2015 року позивачем здійснена сплата вищезазначеної заборгованості.

Станом на 25.09.2015 року заборгованість позивача за кредитом договору становила 31732,88 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на дату укладення угоди складало 895775,58 грн. За результатом сплати позивачем вищезазначеної заборгованості банк направив до ГУ ДФС у Вінницькій області податковий розрахунок сум доходу (у вигляді додаткового блага), нарахованого на користь платників податку і сум утриманого з них податку в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, із зазначенням розміру суми прощеної основної заборгованості за кредитом, перерахованим у національну валюту України за курсом НБУ станом на 30.09.2015 року, що становило 478310,17 грн.

Податковим органом проведена документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків з 27.12.2018 року по 29.12.2018 року, з питань отримання позивачем додаткового блага у вигляді анулювання кредитної заборгованості за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.

За результатом перевірки зафіксованими в акті №35/13/ НОМЕР_1 від 08.01.2019 року, 28.02.2019 року Головним управлінням ДФС у Вінницькій області прийняті податкові повідомлення - рішення №005521305 та №.

Зазначив, що 11.01.2020 року дізнався про наявність податкового боргу в сумі 173261,23 грн., який виник в зв`язку з прощенням АТ "УкрСиббанк" частини заборгованості по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року.

В податкових повідомленнях - рішеннях від 28.02.2019 р. за № зазначено про збільшення суми грошового зобов`язання по сплаті податку на доходи фізичних осіб на суму 93687,02 грн. зі штрафними санкціями на суму 23421,76 грн. та за № зазначено про збільшення суми грошового зобов`язання по сплаті військового збору на суму 7072,20 грн. із штрафними санкціями 1768,05 грн., які прийняті на підставі акта №35/13/ НОМЕР_1 . В податковій вимозі від 19.04.2019 року за №93212-50 зазначено, що станом на 18.04.2019 року сума податкового боргу платника податків становить 173261,23 грн., з яких по податку на доходи фізичних осіб : 93687,02 грн. - основного боргу, 23421,76 грн. - штрафних санкцій, пені - 47312,20 грн., по військовому збору: 8840,25 грн. - основного боргу, 1768,02 грн. - штрафних санкцій.

На переконання позивача, податкові повідомлення - рішення №, № від 28.02.2019 року та податкова вимога №93212-50 від 19.04.2019 року на загальну суму 173261,23 грн. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки із аналізу пункту 8 підрозділу І Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України вбачається, що курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу, а відтак не підлягає оподаткуванню.

Вищевикладене зумовило звернення позивача з позовною заявою до суду, в якій просив:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Вінницькій області від 28.02.2019 року № та № ;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №93212-50 від 19.04.2019 року.

Ухвалою суду від 27.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання на 25.02.2020 року.

11.02.2020 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказала, що за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року позивачам отримано дохід у вигляді списання основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, в розмірі 471480,12 грн., який відображений у відомостях про виплачені доходи за ознакою "126" (додаткове благо) від АТ «УкрСиббанк» у 3-му кварталі 2015 року.

АТ "УкрСиббанк" на запит Вінницької ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області листом від 12.10.2017 р. №14-2-2/46010 підтверджено, що шляхом вручення боржнику відповідного повідомлення про анулювання (прощення) боргу за кредитним договором в сумі 471480,12 грн., та про необхідність подання податкової декларації за підсумками 2015 року і самостійної сплати податку з доходів фізичних осіб, нарахованого на суму прощеного боргу.

З метою залучення платників податків до оподаткування Вінницькою ОДПІ рекомендованим листом з повідомленням про вручення 13.12.2016 р. надіслано на адресу позивача запрошення щодо подання Декларації про майновий стан і доходи за результатами 2015 року. Рекомендований лист отриманий платником 05.01.2017 р., про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні.

В порушення пп.164.2.17 "д" п. 164.2 ст. 164, пп. 168.4.5 п. 168.4 ст. 168, п. 179.1, п. 179.7 ст. 179 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 р. № 2755-УІ позивачем не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2015 рік, в результаті чого не задекларовано податок від отриманого доходу в сумі 471480,12 грн. та не надано до Вінницької ОДПІ жодного документу, який свідчив би про наявність у нього пільг щодо звільнення від оподаткування доходу, отриманого в результаті списання основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства.

В зв`язку з вищевикладеним, на підставі п.п.78.1.2 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та доповідної записки Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області від 27.11.2018 р. про необхідність проведення перевірки, ГУ ДФС у Вінницькій області видано наказ №7552 від 07.12.2018 р. про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ОСОБА_1 з 27 грудня 2018 року.

За результатами проведеної документальної позапланової невиїзної перевірки позивача, яка проводилася з 27.12.2018 р. по 29.12.2018 р., донараховано основного платежу (без штрафних санкцій) по податку з доходів фізичних осіб в сумі 93687,02 грн. та по військовому збору в сумі 7072,2 грн., про що складено акт від 08.01.2019 р. №35/13/ НОМЕР_1 .

В зв`язку з несплатою суми грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, 18.04.2019 р. в ІКП платника податку виникла податкова заборгованість по військовому збору в сумі 8840,25 грн. (основний платіж - 7072,2 грн., штрафна санкція - 1768,05 грн.) та по податку на доходи фізичних осіб 164420,98 грн. (основний платіж - 93687,02 грн., штрафна санкція - 23421,76 грн., пеня, нарахована в програмному режимі на суму заниження податкового зобов`язання - 47312,2 грн.).

Зважаючи на вищевикладене, представник відповідача вважає, що податкові повідомлення-рішення є правомірними та порушення платником податку мають місце, а відтак, не підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року занесеною до протоколу судового засідання, за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 18.03.2020 року.

Ухвалою суду від 18.03.2020 року за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 15.04.2020 року.

Ухвалою суду від 15.04.2020 року за клопотанням сторін розгляд справи відкладено на 05.05.2020 року.

Ухвалою суду від 05.05.2020 року витребувано у позивача додаткові докази. Цією ж ухвалою розгляд справи відкладено на 02.06.2020 року.

28.05.2020 року представником позивача на виконання вимог ухвали суду від 05.05.2020 року надано витребувані документи.

У судовому засіданні 02.06.2020 року представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та просила адміністративний позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечила щодо задоволення адміністративного позову з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини.

03.09.2007 року між позивачем та АКІБ "УкрСиббанк" укладено договір про надання кредиту № 0, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 надано кредитні кошти, на придбання квартири, в іноземній валюті в розмірі 58500 USD, що дорівнює еквіваленту 295425 грн. за курсом НБУ на день укладання договору, зі строком остаточного повернення не пізніше 01.09.2034 року.

25.09.2015 року між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" укладено додаткову угоду №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року. Згідно умов додаткової угоди, банк здійснює анулювання (прощення) частини заборгованості, у разі подання позичальником банку відповідного клопотання (заяви) щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за договором та погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 417465,41 грн. у валюті наданого кредиту за договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти банком на МВРУ, що склався на дату купівлі такої валюти банком за заявою клієнта.

Згідно п. 1.3 Додаткової угоди, у разі прощення (анулювання) боргу позичальник зобов`язується самостійно сплатити всі податки та збори, що передбаченні чинним законодавством на день анулювання (прощення) боргу з таких доходів та відобразити їх у річній податковій декларації за відповідний звітний період, в якому проводиться анулювання (прощеного) боргу.

Водночас, 25.09.2015 року між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Згідно умов договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 417465,41 грн. строком до 25.08.2040 року, з метою погашення заборгованості згідно Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року, укладеного між АТ "УкрсСббанк" та позичальником. Кредит надавався шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок в національній валюті, відкритий позичальником в Банку.

Відповідно до повідомлення банку від 30.09.2015 року №31-4-1-7/283, позивачу анульовано кредитну заборгованість, що станом на 30.09.2015 року становила 22217,52 USD, що складає 478310,17 грн. Зі змісту повідомлення також вбачається, позивачу повідомлено про те, що відповідно до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК анульована сума заборгованості за основним боргом (кредитом) є його доходом, отриманим як додаткове благо та вказали про необхідність самостійно сплатити податок на доходи фізичних осіб з такого доходу та відобразити його у річній податковій декларації з податку на доходи фізичних осіб, а також сплатити військовий збір.

Згідно наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 07.12.2018 року №7552 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з 27.12.2018 року тривалістю 3 робочих дні за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, з метою перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати військового збору та податку на доходи фізичних осіб з доходів, отриманих як додаткове благо при взаємовідосинах з АТ "УкрСиббанк".

За результатами перевірки складено акт від 08.01.2019 року №35/13/ НОМЕР_1 , в якому зафіксовано порушення:

- підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 49.18.4 п.49.18 ст.49, п.176.1 "в" ст.176, п.179.1 ст. 179 ПК України, в результаті неподання податкової декларацій про майновий стан та доходи за 2015 рік;

- підпункту 164.2.17 "д" п.164.2 ст.164, пп.168.4.5 п. 168.4 п.179.1, п.179.7 ст 179 ПК України, в результаті чого визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в сумі 93687,02 грн.

- підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України внаслідок чого, визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за 2015 рік в сумі 7072,2 грн.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення - рішення від 28.02.2019 року:

- № по податку на доходи фізичних осіб (сума грошового зобов`язання 117108,78 грн., у тому числі: основний платіж - 93687,02 грн., штрафна санкція 23421,76 грн.);

-№ по військовому збору (сума грошового зобов`язання 8840,25 грн., у тому числі: основний платіж - 7072,2 грн., штрафна санкція - 1768,05 грн.).

19.04.2019 року Головним управління ДФС у Вінницькій області винесено вимогу №93212-50, з якої вбачається, що загальна сума податкового боргу станом на 18.04.2019 року складає 173261,23 грн., в тому числі за основні платежі 100759,22 грн., штрафні (фінансові санкції 25189,81 грн. та пеня 47312,20 грн.

Вважаючи податкові повідомлення - рішення та вимогу про сплату боргу протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Спірним питанням в межах даної справи є правомірність віднесення ДФС суми прощеної (анульованої) кредитором заборгованості до складу оподаткованого доходу як додаткового блага на підставі абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України.

Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1. статті 14 ПК України (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Відповідно до пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з пунктом 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

З аналізу наведених положень ПК України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.

Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені пунктом 164.2 статті 164 ПК України.

В силу абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У зв`язку з політичною та фінансовою кризою, яка сталася у 2014 році та спричинила девальвацію національної валюти в Україні, враховуючи скрутне становище, в якому опинилися позичальники - фізичні особи, які отримали споживчі кредити в іноземній валюті, з 7 травня 2015 року підрозділ 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнений пунктом 8 на підставі Закону України "Про внесення змін до ПК України щодо кредитних зобов`язань".

Метою запровадження вказаних положень є фактична реалізація положень Закону України «Про реструктуризацію кредитних зобов`язань з іноземної валюти в гривню», згідно з якими платникам податків надаються певні податкові преференції.

Відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.

Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.

Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощеного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.

В силу колізійного принципу пріоритету норми акта, виданого пізніше, до правовідносин, які виникли у зв`язку із прощенням банками з 1 січня 2015 року боргу позичальникам за кредитами в іноземній валюті, які не було погашено до 1 січня 2014 року та валюту зобов`язання за якими було змінено з іноземної на національну, застосовуються норми пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Застосування вимог абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України має місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу над сумою курсової різниці, обрахованої за правилами, передбаченими пунктом 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 821/1594/17, від 19 липня 2019 року у справі №826/4240/18, від 14.11.2019 року у справі №52010880/18.

Отже, для правильного встановлення правової природи анульованого (прощеного) кредитором боргу (кредиту) позивача (як курсової різниці, розрахованої відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, або додаткового блага, яке підлягає включенню до загального оподатковуваного доходу фізичної особи) необхідною умовою є дослідження характеру угоди між кредитором та позичальником щодо відповідної реструктуризації боргу та прощення його частини, зокрема, чи було змінено валюту зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню.

Як зазначалось вище, згідно додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року позивач та кредитор домовились про анулювання (прощення) частини заборгованості, у разі подання позичальником банку відповідного клопотання (заяви) щодо анулювання (прощення) частини заборгованості за договором та погашення позичальником частини заборгованості у розмірі не менше еквіваленту, що дорівнює 417465,41 грн. у валюті наданого кредиту за договором за курсом уповноваженого банку, а саме за курсом купівлі такої валюти банком на МВРУ, що склався на дату купівлі такої валюти банком за заявою клієнта.

Водночас, 25.09.2015 року між позивачем та ПАТ "УкрСиббанк" укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Згідно умов договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 417465,41 грн. з метою погашення заборгованості згідно Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та позичальником. Кредит надавався шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок в національній валюті, відкритий позичальником в Банку.

При цьому, як вбачається із листа АТ "УкрСиббанк" від 29.04.2020 року №24-1-01/28047, позичальнику надано кредит в національній валюті з подальшим частковим анулювання залишку залишку боргу по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.09.2007 року, виданого в іноземній валюті.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів реструктуризації боргу шляхом зміни валютного зобов`язання по кредиту з іноземної на національну, при списанні боргу за кредитним договором №0 від 03.09.2007 року, що виключає можливість застосування положень пункту 8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України.

Доводи позивача про те, що порушення вимог підпункту "д" пп. 164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України мало б місце виключно у випадку перевищення суми прощеного (анульованого) кредитором боргу в сумі, більшій за суму в розмірі 562204,67 грн., суд вважає безпідставними, оскільки зміна валютного зобов`язання з USD на гривню не відбулась, а різниця, що розрахована у відповідності до п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України не підлягає оподаткуванню виключно за умови зміни валюти кредитного зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що п.8 підрозділу 1 розділу XX "Перехідні положення" ПК України не поширюється на спірні правовідносини, а відтак, доводи позивача в дослідженій частині суд вважає недоречними.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Із положень статті 533 ЦК України випливає, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, зобов`язання по кредитному договору може бути виражене в іноземній валюті, яка і підлягає поверненню та, у разі конвертації (здійснення платежу у в гривні), сума коштів, що підлягає сплаті визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день здійснення платежу.

Як видно із умов кредитного договору №0 від 03.09.2007 року, кредитор надав позичальнику кошти в сумі 58500 доларів США, згідно умов Додаткової угоди №1 від 25.09.2015 року погашення частини заборгованості по кредитному договору в сумі 417465,41 грн. має відбутись у валюті наданого кредиту, тобто в доларах США, таким чином, угоди між позивачем та "УкрСиббанк" щодо зміни валюти зобов`язання по кредитному договору не укладалось.

Крім того, позивач не вказує на порушення податковим органом процедурних питань з проведення документальної перевірки, складенням акту за результатом перевірки, винесення податкових повідомлень - рішень та вимоги про сплату боргу.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

В справі «East/West Alliance Limited» проти України» (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Poland № 30210/96).

Крім того, у пункті 227 рішення у справі «Кудла проти Польщі» Суд вказав, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні доступність засобу юридичного захисту, здатного забезпечувати втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод, незалежно від того, у якій формі вони закріплені в національному правовому порядку. Отже, дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), пункт 95 та рішення у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland), заява № 30210/96, пункт 157).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відтак, перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул.Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, );

Рішення у повному обсязі виготовлено 09.06.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович