Справа № 953/6275/20
Суддя: Якуша Н. В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/6275/20
н/п 2-а/953/269/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2020 м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Якуші Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Коваль А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Слісарук Сергія Петровича (м. Харків, вул. Шевченка 315 А), третя особа - Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції (м. Харків, вул. Шевченка 315 А) про визнання дій протиправними, скасування постанов про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Слісарук Сергія Петровича про визнання дій протиправними, скасування постанови серії ДП 18 №479557 від 09.04.2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП, постанови №ЕАК №2365158 від 09.04.2020 року про накладення адміністративного стягнення за ч.2 ст.122, ч.1 ст. 126 КУпАП та закриття провадження у справі.

Так, позивач посилається на те, що 09 квітня 2020 року інспектором 5 роти 1 батальйону УПП в Х/о ДПП Слісаруком С.П. було винесено постанову серії ДП 18 №479557 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень. Відповідно до вказаної постанови, він, нібито 09 квітня 2020 року о 21 год.01 хв., в м. Харкові вул. Валентинівська біля б. 29, керуючи автомобілем «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив проїзд перехрестя вул. Валентинівська та вул. Гвардійців Широнінців на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.8.7.3 ґ та 2.4 а ПДР України. Зазначив, що дійсно рухався в зазначеному транспортному засобі, після проїзду перехрестя з вул. Гв.Широнінців помітив, що за ним їде автомобіль з увімкненими проблисковими маячками червоного та синього кольорів. Тому, відповідно до п. 8.9 б ПДР України він почав зупинку транспортного засобу, увімкнувши покажчик повороту та аварійну світлову сигналізацію згідно п. 9.9 б ПДР України. Далі, до його автомобілю підійшов співробітник патрульної поліції який сказав, що їм здалося, що він проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора та вимагав пред`явити йому будьякі документи, аргументуючи це тим, що наразі в країні введений карантин. На його вимогу він відповів, що перебуває в своєму автомобілі та карантин не порушує і повідомив, що пред`явить всі документи при складанні адміністративних матеріалів. Також, він повідомив поліцейському, що він закінчував маневр (проїзд перехрестя), маючи на увазі, що порушення, яке могло б бути скоєно не перед початком руху, а по закінченню маневру. На що поліцейський відповів, що хоче переглянути відеозапис і пішов до свого автомобіля. Через декілька хвилин до автомобілю підійшов інспектор УПП Слісарук С.П., який повідомив, що зараз буде проходити підготовка до розгляду справи та почав вимагати пред`явити йому службове посвідчення та свідоцтво про реєстрацію ТЗ, на що він відповів, що хоче ознайомитись з матеріалами справи, на що інспектор Слісарук С.П. відмовився надати будьякі докази, та повідомив, що це буде зроблено лише після встановлення особи водія ТЗ, чим порушив ст. 268 КУпАП. Зазначив, що він не відмовлявся надавати будь-які документи, і зробить це одразу після початку підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Інспектор Слісарук С.П. також пропонував йому пред`явити паспорт, на що він відмовився. Зазначив, що в п.2.4 а, який він нібито порушив мова про пред`явлення паспорту не йде. Зазначив, що він рухався у відповідності до п.8.11 ПДР України, оскільки проїжджаючи перехрестя він помітив, що за ним рухається автомобіль на великій швидкості, який напевно хотів встигнути проїхати вказане перехрестя до ввімкнення червоного кольору, а тому, задля уникнення зіткнення, яке могло становити загрозу життю чи здоров`ю водіям та пасажирам він скористався п. 8.11 ПДР України та не порушуючи ПДР України проїхав перехрестя. Також зазначив, що інспектором будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадовою особою, яка розглядала справу, прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, також було проігноровано його клопотання, не були досліджені докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Крім того, інспектор Слісарук С.П. на його прохання надати копію постанови надав йому нову постанову серії ДП 18№479557 від 09.04.2020 року написану власноруч та складену без його присутності. На його запитання, де ділась перша постанова ОСОБА_2 відповів, що вона не роздрукувалась як треба по технічним причинам. Далі, він ознайомившись з новою постановою запитав, де поділась перша постанова, на що інспектор відповів, що вона неправильна та містить помилку та буде списана рапортом. Готуючись до оскарження протиправних дій інспектора, він вирішив зайти до електронного кабінету водія, та побачив, що в розділі «Штрафи» на нього складена не 1 постанова, а 2, тобто поліцейський ввів його в оману та заніс відомості про нього до 2 постанов, порушивши при цьому вимоги ст. 285 КУпАП.

Ухвалою суду від 15.05.2020 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою суду від 26.05.2020 року в якості другого відповідача по справі було залучено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач Калашник О.В. в судове засідання не з`явився, був повідомлений про день та час слухання справи шляхом надсилання судової повістки, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідачі інспектор роти № 5 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП Слісарук С.П. та представник УПП в Харківській області ДПП у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи сповіщались своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог встановлених правил ст. 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху: створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам. При цьому водій має право відступати від вимог Закону та відповідно правил дорожнього руху лише в умовах дії непереборної сили або коли іншими засобами неможливо запобігти власній загибелі чи каліцтву громадян.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України "Про Національну поліцію", поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку у межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією України, Законами України, зокрема КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2020 року інспектором 5 роти 1 батальйону УПП в Х/о ДПП Слісаруком С.П. було винесено постанову серії ДП 18 №479557 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 та ч.1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач, як водій, нібито 09 квітня 2020 року о 21 год.01 хв., в м. Харкові вул. Валентинівська біля б. 29 , керуючи автомобілем «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_2 , здійснив проїзд перехрестя вул. Валентинівська та вул. Гвардійців Широнінців на заборонений «жовтий» сигнал світлофора, не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив вимоги п.п.8.7.3 ґ та 2.4 а ПДР України.

Досліджуючи аргументи позивача щодо дотримання процедури з прийняття оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Так, стосовно доводів позивача про неправомірність винесення оскаржуваної постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення із посиланням на рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП, суд зазначає наступне.

У Рішенні Конституційним судом України 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 (п. 2.3) зазначено, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу (у редакції Закону №767-VII від 23.02.2014) визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення… Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності

Таким чином, КСУ зазначив, що перелік адміністративних правопорушень, які підлягають розгляду у скороченому провадженні (тобто фіксація адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення) є вичерпним і може бути змінений лише законом, зокрема, такий перелік порушень передбачений ч. 1 та ч. 2 ст. 258 Кодексу (у редакції Законами № 767-VII від 23.02.2014).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.15р. № 596-VIII, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративне правопорушення застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП (в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII), протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП, навіть якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа не складає протокол про адміністративне правопорушення про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, згідно з положеннями ч.ч. 2,3,4,5 вказаної статті Законом встановлені випадки здійснення скороченого провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення, в тому числі, справи за ч.1 ст.126 КУпАП відносно позивача.

Рішення КСУ 26.05.2015р. по справі №5-рп/2015 приймалось до внесення змін до ч. 2 ст. 258 КУпАП в редакції Закону від 14.07.2015 № 596-VIII, а тому на ці випадки не поширюються.

У зв`язку з цим, відповідач мав право розглянути справу у скороченому провадженні та на місці вчинення правопорушення винести постанову у справі про адміністративне правопорушення, тому ці обставини не є підставами для скасування постанови.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 15.03.2018 по справі №554/5558/16-а, від 12.03.2018 по справі №751/6165/17.

Щодо посилання позивача на порушення процесуального порядку винесення постанови, в тому числі права на правову допомогу і захист, в результаті чого (та як наслідок) постанова інспектора поліції, яка фактично винесена з порушенням адміністративного законодавства не може бути визнана законною, суд зазначає наступне.

Так, за приписами закону про адміністративні правопорушення розгляд справі і накладення штрафу інспекторами поліції фактично відбувається в спрощеному порядку, підстави для відкладення таких контролюючих функцій не передбачено.

Отже, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за порушення правил у сфері дорожнього руху, має змогу спростувати виявлене правопорушення на місці його вчинення, в іншому випадку правомірність дій водія доводиться у судовому порядку шляхом подання позову про скасування відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, з можливістю скористатись правовою допомогою.

Разом з тим, частиною 1 статті 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

За правилами ст. 278 КпАП України орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

У наведених вище положеннях правових норм визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

У постанові від 17 липня 2019 року у справі № 655/470/16-а Верховний Суд підкреслив, що стаття 278 КпАП України вказує на те, що працівник патрульної поліції зобов`язаний дотримуватись вимог ст. 283 КпАП України, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Таким чином, положення КпАП України закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Так, позивач зазначає, що у процесі розгляду справи участі він не приймав, його не ознайомили з правами.

Підстав вважати, що позивач навмисно зловживав своїми правами і намагався затягувати розгляд справи, судом не встановлено, а відповідачем не доведено. Крім того, це не нівелює обов`язку відповідача дотримуватися вимог діючого законодавства щодо своєчасного сповіщення особи про розгляд справи про адміністративне правопорушення та розгляду справи за її відсутності лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відтак, суд вважає, що інспектор поліції при прийнятті спірної постанови, позбавив позивача права надати особисті пояснення, заявляти клопотання, тп.

Щодо змісту оскаржуваної постанови, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно дост.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався порушник чи встановлених останнім доводів.

Так, на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів, під час розгляду адміністративного позову судом було витребувано у відповідача докази щодо правомірності його дій під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП відносно позивача, наявності беззаперечних доказів щодо наявності в діях останнього складу вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Так, згідно п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила дорожнього руху) Сигнали світлофора мають такі значення: (ґ) -Жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Положеннями ч.2 ст.122 КУпАП передбачено відповідальність водіїв транспортних засобів за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Крім того, підпунктом «а» пункту 2.4 Правил дорожнього руху, яке інкриміновано позивачу, встановлено, що на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП України передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, в даному випадку позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за нібито непред`явлення на вимогу поліцейського посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу для його перевірки.

З цього приводу суд зазначає наступне.

П.2 ч.1 ст.32 Закон України "Про Національну поліцію" передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Статтею 16 Закону України "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Разом з тим, в межах доводів позивача, суд акцентує увагу, що згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Положенням статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять, а відповідачем не надано жодних доказів не дотримання позивачем вимог п. 2.4 «а» та п. 8.7.3 (ґ) ПДР України.

При цьому, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.05.2020 було зобов`язано відповідача надати суду відеозапис, яким зафіксоване адміністративне правопорушення вчиненого ОСОБА_1 09.04.2020 року, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності, відповідно до ч.2 ст. 122 та ч.1 ст.126 КУпАП.

Проте, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР, зокрема у матеріалах справи відсутні матеріали фото- чи відео зйомки порушення, яке слугувало підставою для зупинення транспортного засобу.

Суд зазначає про те, що частиною третьою статті 283 КУпАП прямо передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості, зокрема про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Аналогічна позиція була висловлена у постанові Верховного Суду України від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17.

Суд наголошує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У відповідності до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними у постановах про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі від 09.04.2020 року серії ДП 18 №479557, стверджуючи, що не порушував вимог п.п. 8.7.3 ґ та 2.4 а Правил дорожнього руху.

Доказів зворотного відповідач до суду не надав.

Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до відповідальності.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід скасувати.

Тому, у зв`язку з неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин та не повідомлення суд щодо причин ненадання таких доказів, суд вирішує справу на підставі наявних доказів та визнає обставини, на які посилається позивач, а саме відсутність в його діях порушень п.п. 8.7.3 ґ та 2.4 а Правил дорожнього руху, що відповідає положенням ч.5 ст.77, ч.9 ст.80 КАС України.

Крім того, суд приходить до висновку, що доказів правомірності прийняття постанови серії ЕАК№2365158 від 09.04.2020 року суду також не надано, доводи позивача щодо помилкового запевнення його працівником поліції про її списання відповідно до рапорту на місці її складання підтверджуються відомостями з електронного кабінету водія, роздруківку якого позивач надав до суду.

Тому, зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача, викладене постанові серії ЕАК№2365158 від 09.04.2020 року слід також скасувати.

Відповідно до ч. 3. ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на відсутність доказів на підтвердження факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, а отже рішення відповідача слід скасувати, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 122, 241-246, 255, 286 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Слісарук Сергія Петровича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №479557 від 09.04.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за постановою серії ДП 18 №479557 від 09.04.2020 року відносно ОСОБА_1 - закрити.

Скасувати постанову інспектора 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Слісарук Сергія Петровича у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2365158 від 09.04.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч.1 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення за постановою серії ЕАК №2365158 від 09.04.2020 року відносно ОСОБА_1 - закрити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до або через Київський районний суд м. Харкова із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)».

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги із врахуванням приписів Закону України № 540-IX від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019)», а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідачі 1) інспектор 5 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції Слісарук Сергій Петрович, 2) УПП в Харківській області ДПП - місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченко 315 А

Повний текст рішення складено 04.06.2020 року.

Суддя -