Справа № 168/142/20
Суддя: Назарук О. В.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 168/142/20
Провадження № 2-а/168/6/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді Назарука О.В.,

секретар судових засідань - Таксюк О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Семенюка Сергія Івановича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів в якому просив скасувати постанову серії БАА № 373017 від 23 лютого 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП. Мотивуючи свої вимоги тим, що вказана постанова є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що на вул. Брестській в м.Ковелі він був зупинений патрульними поліцейськими. З їх пояснень йому стало відомо про те, що він рухається на транспортному засобі з іноземною реєстрацією, а тому з метою перевірки реєстраційних документів зобов`язаний пред`явити відповідні документи. Документи на транспортний засіб та посвідчення водія надав, а відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності пояснив тим, що як учасник бойових дій, має право керувати транспортним засобом без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Вважає, що не вчиняв жодного адміністративного правопорушення, проте патрульні поліцейські склали на нього постанову.

Від представника УПП у Волинській області ДПП надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на те, що інспектор СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Семенюка С.І. в списках особового складу УПП у Волинській області ДПП не проходить, УПП у Волинській області ДПП, як суб`єкт владних повноважень, жодних у відношенні до ОСОБА_1 не приймало.

Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Відповідач Семенюк С.І. в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань не подавав, відзиву на позовну заяву не надсилав.

Відповідно до частини 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Стаття 9 КУпАП встановлює, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (ч.ч.1-3, 5-6 ст.121, ст.ст.121-1, 121-2, ч.1-3 ст.122, ч.1 ст.123, ст.ст.124-1-126,) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що 23 лютого 2020 року інспектором СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Семенюком С.І. було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме: водій рухаючись в м. Ковель по вул. Брестська керував транспортним засобом «Citroen C4 picasso» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , без чинного договору цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також транспортних засіб несвоєчасно зареєстрований в установленому законом порядку, чим порушив вимоги пункту 2.1 «ґ» ІІДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення (позивач порушив вимоги пункту 2.1 «ґ» ПДР України, за що передбачена відповідальність за частини 1 статті 126 КУпАП). Відповідачем було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА № 373017 та надано позивачеві для ознайомлення.

За результатами розгляду адміністративної справи, за сукупністю вчинених правопорушень, до позивача було застосовано адміністративне стягнення - штраф, у розмірі 425 гривень, шляхом винесення постанови, яку позивач підписав, та отримав на місці.

Диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Згідно з пунктом п. 2.1. «ґ» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пункт 2.4 «а» ПДР України зазначає, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Положенням пункту 13.1. статті 13 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно з пунктом 1.6. даного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на вимогу працівника поліції пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також посвідчення учасника бойових дій, як підставу звільнення від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Дана обставина підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_1 , які містяться у графі 9 оскаржуваної постанови.

Разом з тим, рішенням Конституційний Суд України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України № 1961-ІУ від 01 липня 2004 року визначив, що транспортними засобами, що належать учасникам бойових дій та інвалідам війни, що визначені законом, інвалідам І групи, є такі наземні транспортні засоби, якими володіють не тільки на праві власності, а й на будь-якій іншій правовій підставі (договір підряду, оренди, тощо).

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, маючи при собі реєстраційні документи на транспортний засіб, посвідчення водія відповідної категорії, а тому керував та володів ним на законній підставі. Крім того, під час керування транспортним засобом мав при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення), на підставі яких він звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 , виданого 11 серпня 2017 року.

Разом з тим суд вбачає необґрунтованість доводів відповідача про порушення позивачем вимог пункту 2.1. «ґ» ПДР України через відсутність поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та через несвоєчасну реєстрацію транспортного засобу. Пункт 2.1. «ґ» ПДР України не містить вказівку на визначений законом порядок та строки реєстрації транспортного засобу, також диспозиція частини 1 статті 126 КУпАП не передбачає відповідальності за несвоєчасну реєстрацію транспортного засобу. А тому дані обставини вказують на безпідставність притягнення позивача до відповідальності згідно за частиною 1 статті 126 КУпАП за несвоєчасну реєстрацію транспортного засобу.

Крім того судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, з огляду на таке.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Отже, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.

Оскаржувана постанова не містить відомості щодо відеофіксації адміністративних правопорушень та жодних посилань на докази, на підставі яких прийнято рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем не були в повній мірі з`ясовані всі обставини справи, не доведено правомірностіпритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП, порушено процесуальний порядок розгляду адміністративної справи, а тому позов ОСОБА_1 слід задовольнити та скасувати оскаржувану постанову, закрити справу про адміністративне правопорушення.

Керуючись статтями 5, 9, 242-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Семенюка Сергія Івановича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій незаконними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії БАА № 373017 від 23 лютого 2020 року інспектора СРПП №2 Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Семенюка Сергія Івановича про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Старовижівський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О. В. Назарук