Справа № 686/4824/20
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 686/4824/20
РІШЕННЯ

іменем України

09 червня 2020 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького обласного центру МСЕ про скасування рішення Хмельницького ЦМСЕ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Хмельницького обласного центру МСЕ, в якому просить суд:

скасувати протокольне рішення Хмельницького обласного центру МСЕ № 120 від 06 листопада 2019 року, в частині встановлення ОСОБА_1 другої групи інвалідності та направити матеріали на новий розгляд.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в листопаді 2018 року, зробивши всі необхідні аналізи, отримавши, висновки спеціалістів, висновок ЛКК, його направлено в Хмельницьку міжрайонну травматолого - офтальмологічну медико-соціальну експертну комісію (МСЕК), з метою встановлення групи інвалідності, за результатами якої позивачу визначено третю групу інвалідності, строком на один рік.

Позивач також зазначає, що через рік був повторний огляд з аналогічними результатами, які позивач оскаржив та був направлений на переогляд до обласної МСЕК, яка провела переогляд, але рішення не змінилось.

Таким чином, позивач зазначає, що оскаржив і рішення обласної МСЕК, яка в свою чергу направила на переогляд до Київської міської центральної МСЕК. В результаті переогляду Київська міська центральна МСЕК надала рекомендації Хмельницькій обласній МСЕК встановити позивачу другу групу інвалідності строком на 2 роки, враховуючи виключно соціальний фактор.

Не погоджуючись з такою позицією відповідача, стверджує, що відповідачем не було визначено ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків, тому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 08 квітня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий йому строк не скористався, жодних документів до суду не подав.

Частиною 6 статті 162 КАС України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до наказу голови Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 травня 2020 року №113-в, головуючий у цій справі суддя Салюк П.І. у період з 18 травня 2020 року по 05 червня 2020 року перебував у відпустці.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що відповідно до наявних у матеріалах справи письмових доказів, підтверджено, що у ОСОБА_1 встановлено діагноз, а саме: Незрослий перелом лівого надколінника. Правобічний гонартроз II ст. Контрактура лівого колінного суглобу 170-130 градусів. Порушення функції опори та ходи.

Згідно з довідкою Хмельницької міжрайонної травматолого-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії Серії АВ №0051955 ОСОБА_1 з 06 листопада 2019 року встановлено третю групу інвалідності, загальне захворювання з ураженням опорно-рухового апарату.

ОСОБА_1 не погодився із рішенням Хмельницької міжрайонної травматолого-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії про встановлення третьої групи інвалідності, у зв`язку з чим оскаржив його до Державного закладу "Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України".

За наслідками розгляду вищевказаної скарги, Комісія у листі від 05 грудня 2019 року №56-18/22/-887 зазначила, що у ОСОБА_1 наявні порушення з боку опорно-рухового апарату обмежують життєдіяльність в помірному ступені і відповідають критеріям встановлення третьої групи інвалідності, але враховуючи соціальний фактор (тривалий час без роботи, будівельником працювати не може, проживає з матір`ю - пенсіонеркою, втратив сина в АТО в 2019 р.), комісія дійшла висновку рекомендувати встановлення другої групи інвалідності від загального захворювання терміном на два роки на період активного лікування та раціонального працевлаштування.

Згідно з довідкою Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії Серії АВ №0054558 від 06 грудня 2019 року, ОСОБА_1 з 11 жовтня 2019 року встановлено другу групу інвалідності.

Не погоджуючись із таким рішенням Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії позивач звернувся до суду для захисту порушених, на його думку, прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII (далі - Закон).

Згідно статей 2 - 3 вказаного Закону, інвалідом є особа зі стійким розладом функцій організму, зумовленим захворюванням, наслідком травм або з уродженими дефектами, що призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.

Положення про медико-соціальну експертизу затверджується Кабінетом Міністрів України з урахуванням думок громадських організацій інвалідів в особі їх республіканських органів.

Відповідно до пунктів 1 - 5 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03 грудня 2009 року, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі; міські, міжрайонні, районні. МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.

Обов`язки та права комісій визначаються пунктами 11-13 цього Положення, яким передбачено, що окрім іншого, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

Обласні, центральні міські комісії здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх; повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання; проводять у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленнями районних, міжрайонних, міських комісій (п. 12 Положення).

Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ здійснює організаційно-методичне керівництво обласними, Київським та Севастопольським міськими центрами (бюро) медико-соціальної експертизи; проводить перевірку обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх; повторно оглядає осіб, які оскаржили рішення обласних, Київської та Севастопольської центральних міських комісій, перевіряє якість розроблених ними індивідуальних програм реабілітації, здійснює контроль за повнотою і якістю виконання програми;

Відповідно до пункту 20 Положення про медико-соціальну експертизу комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України.

Порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями визначений Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03 грудня 2009 року. Згідно цього положення медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.

Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюються до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд (п. 8 Положення).

Пунктом 22 Положення передбачено, що повторний огляд осіб з інвалідністю з нестійкими, оборотними змінами та порушеннями функцій організму з метою визначення ефективності реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться раз на один - три роки.

У разі незгоди з рішенням районної, міжрайонної, міської комісії хворий, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання або особа з інвалідністю має право подати протягом місяця після одержання висновку комісії письмову заяву до Кримської республіканської, обласної, Київської та Севастопольської центральних міських комісій або до комісії, в якій він проходив огляд, чи до відповідного управління охорони здоров`я. Комісія, що проводила огляд, або управління охорони здоров`я надсилає у триденний строк після надходження відповідного запиту всі наявні документи на розгляд Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії, яка протягом місяця з дня подання зазначених документів проводить повторний огляд заявника і приймає відповідне рішення. Рішення Кримської республіканської, обласної, центральної міської комісії може бути оскаржене до МОЗ (п. 23-24 Положення).

Рішення комісії може бути оскаржене до суду в установленому законодавством порядку

Особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється I, II чи III група інвалідності (п. 26 Положення).

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи:

обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома;

обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб;

обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб;

обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.

До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.

II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I - IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.

Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів (п. 27 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності).

Класифікацію основних видів порушення функцій, основних критеріїв життєдіяльності та ступенів їх вираженості, визначено пунктом 2.2 розділу 2 Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року № 561, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1295/20033 (далі - Інструкція № 561). В зазначеному пункті критеріями життєдіяльності людини визначені здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.

Ступінь обмеження життєдіяльності - величина відхилення від норми діяльності людини. Ступінь обмеження життєдіяльності характеризується одним або поєднанням декількох зазначених найважливіших його критеріїв.

Виділяють три ступені обмеження життєдіяльності: помірно виражене, виражене, значне.

Помірно виражене обмеження життєдіяльності зумовлено порушеннями функції органів і систем організму, що призводять до помірного обмеження можливості навчання, спілкування, орієнтації, контролю за своєю поведінкою, пересування, самообслуговування, участі у трудовій діяльності.

З нормативно-правових актів, якими врегульований порядок проведення медико-соціального експертного обстеження з метою встановлення інвалідності, вбачається, що відповідне рішення МСЕК приймається на підставі вивчення медичної документації та за результатами об`єктивного обстеження осіб - членами комісії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 817/820/16, від 25 вересня 2018 року у справі № 804/800/16.

Як свідчать матеріали справи, ІІІ група інвалідності до цього, позивачу встановлювалась строком на один рік, на період фактичного закінчення реабілітаційних заходів, при цьому медичних показань для встановлення ІІ групи інвалідності станом на дату огляду МСЕК 06 листопада 2019 року не було.

При цьому, за скаргою позивача Державним закладом "Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України" було переглянуто рішення Хмельницької міжрайонної травматолого-офтальмологічної медико-соціальної експертної комісії про встановлення третьої групи інвалідності.

У ході здійснення заходів з огляду ОСОБА_1 Центральною МСЕК МОЗ України підтверджено наявність у позивача порушення з боку опорно-рухового апарату, що обмежують життєдіяльність в помірному ступені і відповідають критеріям встановлення третьої групи інвалідності, але враховуючи соціальний фактор (тривалий час без роботи, будівельником працювати не може, проживає з матір`ю - пенсіонеркою, втратив сина в АТО в 2019 р.), комісія дійшла висновку рекомендувати встановлення другої групи інвалідності від загального захворювання терміном на два роки на період активного лікування та раціонального працевлаштування.

Суд зазначає, що визначення на основі комплексного обстеження усіх систем організму конкретної особи міри втрати здоров`я, ступеня обмеження її життєдіяльності, викликаного стійким розладом функцій організму, групи інвалідності, причини і часу її настання, а також рекомендацій щодо можливих для особи за станом здоров`я видів трудової діяльності та умов праці, потреби у сторонньому догляді, відповідних видів санаторно-курортного лікування і соціального захисту для найповнішого відновлення усіх функцій життєдіяльності особи входить до компетенції медико-соціальної експертизи.

В даному випадку, суд не вправі ототожнювати чи надавати пріоритетну оцінку одному акту огляду медико-соціальної експертної комісії над іншим, оскільки в усіх випадках такою комісією зроблено висновок про відсутність медичних показань у позивача для встановлення йому І групи інвалідності, більше того, ІІ група інвалідності встановлена позивачу лише зважаючи на соціальний фактор, що жодним чином не вказує на міру втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності позивача, що відповідає критеріям встановлення І групи інвалідності.

Водночас, слід зазначити, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційними повноваженнями відповідних комісій та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, в той час як адміністративний суд, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів, що застосовують надані їм у межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження в будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами. Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27 вересня 2019 року у справі № 215/3246/17 та від 09 грудня 2019 року у справі № справа №160/9746/18.

Завданням суду, при розв`язанні зазначеного спору, є перевірка дотримання медико-соціальною експертною комісією встановленого законом порядку проведення експертизи та відповідність її дій та рішень положенням спеціальних нормативно-правових актів, які регулюють правовідносини у даній справі.

Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 березня 2019 року у справі № 805/773/17-а).

Як вже зазначено вище, розглядаючи питання про встановлення ІІ групи інвалідності позивачу, суд не встановив порушень порядку розгляду цього питання в контексті приписів Інструкції № 561, Положення № 1317, Положення про МСЕК, відтак, враховуючи, що в ході судового розгляду справи судом не встановлено будь-яких порушень з боку відповідача при прийнятті рішення щодо визначення ОСОБА_1 інвалідності ІІ групи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, судових витрат, які визначені ст. 132 КАС України і підлягають розподілу, немає.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Хмельницького обласного центру МСЕ про скасування рішення Хмельницького ЦМСЕ - відмовити.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Хмельницький обласний центр МСЕ (вул. Пілотська, 1, корп. 2, Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 23562203)

Головуючий суддя П.І. Салюк