Справа № 640/942/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Київ № 640/942/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доСекретаріату Кабінету Міністрів України (відповідач-1) Державного секретаря Кабінету Міністрів України Бондаренка Володимира Валерійовича (відповідач-2)
провизнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Секретаріату Кабінету Міністрів України, державного секретаря Кабінету Міністрів України Бондаренка Володимира Валерійовича, в якому просить (з урахуванням уточненої позовної заяви від 29.01.2020):

- визнати протиправними та скасувати наказ №718-к від 29.11.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України» та наказ №748-к від 16.12.2019 «Про внесення змін до наказу Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29.11.2019 №718-к»;

- зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України, а якщо така посада станом на дату виконання рішення суду скорочена або відсутня у штатному розписі Секретаріату Кабінету Міністрів України, зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України поновити позивача на рівнозначній посаді;

- стягнути з Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 17 грудня 2019 року по дату фактичного виконання рішення суду про задоволення вказаної вимоги;

- стягнути з Секретаріату Кабінету Міністрів України моральну шкоду для ОСОБА_1 у розмірі 302 245,98 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що грубі порушення прав ОСОБА_1 та недотримання вимог чинних законодавчих актів з боку Секретаріату Кабінету Міністрів України виявились у наступних протиправних діях: 1) затвердження упередженого та необ`єктивного висновку про результат оцінювання ОСОБА_1 поза межами строків, визначених Типовим порядком проведення оцінювання і не врахування інших процедурних порушень при здійсненні оцінювання, що суттєво впливають на його результати. Оцінка по своїй суті, є суб`єктивною, абсолютно необґрунтованою та недоведеною документально; 2) фактичне позбавлення ОСОБА_1 законно визначеного права на ознайомлення з висновками про результати оцінювання та створення умов для обмеження права на їх оскарження; 3) всупереч вимогам Закону України «Про державну службу» одразу після затвердження висновків підписано наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади без надання можливості проведення повторного оцінювання чи його оскарження; 4) винесено наказ про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади із грубим порушенням процедур, визначених Кодексом Законів про працю України, вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності»; 5) протиправне затягування ознайомлення працівника із наказами про звільнення, отримання ним трудової книжки, що свідчить про обмеження тим самим його права на оскарження таких протиправних дій.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.02.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечення, а також витребувано від відповідача копії документів та матеріалів, необхідних для розгляду даної справи.

25.02.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши про те, що підставами для негативної оцінки ОСОБА_1 стало, зокрема, систематичне доопрацювання матеріалів до робочих поїздок Прем`єр-Міністра України іншими відповідальними працівниками, не надано пропозицій для забезпечення реалізації нового етапу децентралізації влади та реформи місцевого самоврядування, не забезпечено проведення належних перевірок стану виконавчої дисципліни в місцевих державних адміністраціях. Після проведення оціночної співбесіди 26.11.2019 ОСОБА_1 відразу ознайомлено з результатами виконання завдань. На підставі викладеного, прийнято наказ від 29.11.2019 №718, яким ОСОБА_1 звільнено з посади генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України. 29.11.2019 та 02.12.2019 ОСОБА_1 неодноразово було запрошено (у телефонному режимі) працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України для ознайомлення з наказами про затвердження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності ОСОБА_1 з негативною оцінкою та про звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади. Проте, ОСОБА_1 до вказаного Департаменту для ознайомлення з відповідними наказами не з`явився, з огляду на що, такі накази доведено до відома ОСОБА_1 шляхом направлення останнього засобами поштового зв`язку. Разом з тим, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 до наказу від 29.11.2019 №718 внесено зміни та перенесено дату звільнення на 16.12.2019. Оскільки ОСОБА_1 16.12.2019 також не з`явився для ознайомлення з вищезазначеним наказом, працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України складено відповідний акт, а наказ від 16.12.2019 №748-к доведено до відома ОСОБА_1 шляхом направлення останнього засобами поштового зв`язку, з урахуванням того, що за наданою Службою охорони будинку Уряду інформацією ОСОБА_1 перебував у приміщенні Уряду 29.11.2019 з 08 год.28 хв. до 16 год. 59 хв., а 02.12.2019 з 8 год. 24 хв. до 12 год. 57 хв. На підставі викладеного, представником відповідача вказано, що останнім вчинено всі можливі дії, спрямовані на ознайомлення ОСОБА_1 з наказами про затвердження висновку щодо результатів оцінювання службової діяльності ОСОБА_1 з негативною оцінкою та про звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади. На додаток, представником відповідача наголошено на тому, що приписи ч. 1 ст. 43 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не поширюються на спірні правовідносини, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі положень Закону України «Про державну службу», тобто на підставі акту вищої юридичної сили у системі законодавства про державну службу, який має перевагу над положеннями Кодексу законів про працю України.

При цьому, суд звертає увагу, що вказаний відзив від імені відповідачів підписано представником за довіреністю - гр. ОСОБА_3 , - на підтвердження повноважень якої до відзиву додано копію довіреності від 28.12.2019 №32220/0/2-19, зі змісту якої вбачається, що гр. ОСОБА_3 уповноважена представляти в судах України інтереси Секретаріату Кабінету Міністрів України та його посадових осіб (строк дії довіреності до 31.12.2020). Вказане спростовує твердження представника позивача, викладені у відповіді на відзив про те, що гр. ОСОБА_3 є неналежним представником відповідачем.

11.03.2020 від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив, в якій додатково наголошено на тому, що доводи та оцінка, наведені суб`єктом оцінювання щодо службової діяльності ОСОБА_1 є надуманими та безпідставними.

16.03.2020 від представника відповідача через канцелярію суду надійшли заперечення, в яких останнім зазначено, що 25.09.2019 набули чинності зміни до Закону України «Про державну службу», внесені Законом України від 19.09.2019 №117-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», у відповідності до яких редакція ст. 44 Закону України «Про державну службу» не передбачає проведення повторного оцінювання у разі отримання державним службовцем негативної оцінки.

Розглянувши подані представниками сторін документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, відповідь на відзив та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, наказом державного секретаря Кабінету Міністрів України від 01.10.2019 №147 «Про заходи щодо організації оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Секретаріату Кабінету Міністрів України категорії «Б» і «В» визначено провести у строк з 01.10.2019 по 02.12.2019 оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Секретаріату Кабінету Міністрів України категорії «Б» і «В» за списком, що додається. Пунктом 51 вказаного списку визначено проведення оцінювання генерального директора директорату ОСОБА_1 , призначеного на посаді 16.08.2018.

Наказом державного секретаря Кабінету Міністрів України від 26.11.2019 №200 затверджено висновок щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України (в якості підстави вказано результати виконання завдань). Згідно з вказаним висновком, оцінка результатів службової діяльності ОСОБА_1 на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку визначена як «негативна».

У відповідності до наявної у матеріалах копії результатів виконання завдань державним службовцем (генеральним директором Директорату територіального та місцевого розвитку), який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2019 рік, оцінка результатів службової діяльності ОСОБА_1 на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку визначена як «негативна», а середній бал становить 1,75. З вказаними відомостями позивач ознайомлений 26.11.2019 (у відповідності до відмітки на копії вказаного «результату»).

На підставі викладеного державним секретарем Кабінету Міністрів України прийнято наказ від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено 02.12.2019 з посади генерального директора Департаменту територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно з наявною у матеріалах справи копією акту від 29.11.2019, складеного працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України, 29.11.2019 ОСОБА_4 о 12 год. 45 хв. у присутності ОСОБА_5 зателефонувала ОСОБА_1 , генеральному директору Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України стосовно необхідності зайти в кім. 559 та ознайомитись під особистий підпис з наказами від 26.11.2019 №200 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України» та від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 », на що він пообіцяв зайти після обідньої перерви. Повторно телефонували з 15 год. 55 хв. по 16 год. 00 хв. та о 16 год. 40 хв., проте слухавку ОСОБА_1 не брав. Станом на 16 год. 45 хв. 29.11.2019 ОСОБА_1 в кім. 559 Департаменту кадрового забезпечення не з`явився.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією акту від 02.12.2019, складеного працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України, 02.12.2019 ОСОБА_4 об 11 год. 35 хв. у присутності головного спеціаліста ОСОБА_5 було повідомлено телефоном ОСОБА_1 , генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України про необхідність ознайомлення під особистий підпис вдруге з наказом державного секретаря Кабінету Міністрів України від 26.11.2019 №200 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України» та від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 », отримання бланку акта про передачу справ і майна та трудової книжки. Водночас, ОСОБА_1 запропонував зайти з відповідними документами до його кабінету. Об 11 год. 55 хв. працівники відділу персоналу ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прийшли до кабінету ОСОБА_1 і знаходились біля нього до 12 год. 15 хв., проте, ОСОБА_1 був відсутній на своєму робочому місці і на телефонні дзвінки та смс-повідомлення не відповідав. О 14 год. 20 хв. зазначені працівники вдруге підійшли до кабінету ОСОБА_1 , який також був зачинений. Станом на 18 год. 00 хв. 02.12.2019 ОСОБА_1 до Департаменту кадрового забезпечення не з`явився.

З огляду на викладене, накази державного секретаря Кабінету Міністрів України від 26.11.2019 №200 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України» та від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 » направлено на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , яка відповідає зареєстровану місцю проживання ОСОБА_1 , згідно з відміткою у паспорті громадянина України), про що свідчить зміст супровідних листів від 29.11.2019 №28331/0/2-19 та від 02.12.2019 №28457/0/2-19 разом з доказами направлення (згідно з довідкою про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання»), копії яких наявні у матеріалах справи.

Разом з тим, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України (з 02.12.2019 по 13.12.2019), наказом державного секретаря Кабінету Міністрів України від 16.12.2019 №748-к «Про внесення змін до наказу Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2019 р. №718-к» частково змінено п. 1 наказу державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 », вважати його звільненим з посади 16.12.2019.

Згідно з актом від 16.12.2019, складеного працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України, 16.12.2019 ОСОБА_1 , генеральний директор Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України, вийшов на роботу після хвороби та надав до відділу персоналу листок непрацездатності від 02.12.2019 АДР №917282 (період хвороби з 02.12.2019 по 13.12.2019), про що складено протокол комісії зі страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та передано його на оплату до господарсько-фінансового департаменту. Цього ж дня, об 11 год. ОСОБА_1 були вдруге надані для ознайомлення під особистий підпис накази державного секретаря Кабінету Міністрів України від 26.11.2019 №200 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України» та від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Проте, ОСОБА_1 з наказами ознайомився, їх копії отримав, але підписуватися про їх ознайомлення відмовився. Від отримання бланка акта про передачу справ та майна також відмовився. Одночасно ОСОБА_1 було повідомлено про те, що на підписі державного секретаря Кабінету Міністрів України знаходиться проект наказу «Про внесення зміни до наказу держаного секретаря Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2019 р. за №718-к» в частині перенесення дати його звільнення з посади на 16 грудня 2019 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та необхідністю ознайомлення з цим наказом після його реєстрації, про що його буде повідомлено у телефонному режимі.

Згідно з іншим актом від 16.12.2019, складеного працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 , генеральний директор Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України, був запрошений о 15 год. 16.12.2019 для ознайомлення під особистий підпис з наказом від 16.12.2019 №748-к «Про внесення змін до наказу Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2019 р. №718-к» (в частині перенесення дати його звільнення з посади на 16.12.2019) та отримання акту про передачу справ і майна та трудової книжки. Станом на 18 год. 00 хв. 16.12.2019 ОСОБА_1 до Департаменту кадрового забезпечення не з`явився, на телефонні дзвінки та смс-повідомлення не відповідав. Враховуючи викладене, на адресу, яка міститься в особовій справі ОСОБА_1 , з метою доведення до відома вищезазначеного наказу було надіслано відповідного листа, до якого додано належним чином завірену копію вищезазначеного наказу. На підтвердження викладеного, у матеріалах справи міститься копія супровідного листа від 16.12.2019 №30398/0/2-19 разом з доказами направлення (згідно з довідкою про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання»).

Згідно з актом від 17.12.2019, складеного працівниками Департаменту кадрового забезпечення Секретаріату Кабінету Міністрів України, ОСОБА_1 з`явився для ознайомлення з наказом державного секретаря Кабінету Міністрів України стосовно його звільнення з посади генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України на наступний день після його звільнення, 17.12.2019 о 09 год. 30 хв. ОСОБА_1 ознайомився під особистий підпис з наказами від 26.11.2019 №200 та від 16.12.2019 №748-к, а з наказом від 29.11.2019 №718-к ознайомився, але підписувати про ознайомлення з ним відмовився. Трудову книжку ним також отримано.

На підставі викладеного, вважаючи порушеними власні права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ч.ч. 1-8 ст. 44 Закону України «Про державну службу» визначено, що результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця, а також дотримання ним правил етичної поведінки та вимог законодавства у сфері запобігання корупції, виконання індивідуальної програми професійного розвитку, а також показників, визначених у контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорій «Б» і «В», здійснюється безпосереднім керівником державного службовця та керівником самостійного структурного підрозділу. Оцінювання результатів службової діяльності державних службовців, які займають посади державної служби категорії «А», здійснюється суб`єктом призначення.

Державного службовця ознайомлюють з результатами оцінювання його службової діяльності під підпис протягом трьох календарних днів після проведення оцінювання.

Висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності затверджується наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення.

За результатами оцінювання службової діяльності державного службовця йому виставляється негативна, позитивна або відмінна оцінка з її обґрунтуванням.

У разі отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності такий державний службовець звільняється із служби відповідно до пункту 3 частини першої статті 87 цього Закону та з ним розривається контракт про проходження державної служби (у разі укладення).

Висновок, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання службової діяльності, може бути оскаржений державним службовцем у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону.

Державний службовець має право висловити зауваження щодо оцінювання результатів його службової діяльності, які долучаються до його особової справи.

У силу п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, зокрема, є отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, згідно з результатами виконання завдань державним службовцем, який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2019 рік, оцінка результатів службової діяльності ОСОБА_1 на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку визначена як «негативна», а середній бал становить 1,75. В якості пояснень такої оцінки зазначено, що (1) організація підготовки 17 проектів доручень щодо підготовки матеріалів до робочих поїздок Прем`єр-Міністра України (за наведеним переліком) виконана позивачем частково, результати потребували доопрацювання, до виконання вказаного завдання службовець підійшов формально; (2) забезпечення опрацювання 34 проектів нормативно-правових актів, спрямованих на децентралізацію, реформування місцевого самоврядування, створення нової територіальної основи для діяльності органів влади, виборчих процесів виконано частково, результати потребували доопрацювання, до виконання вказаного завдання службовець підійшов формально; (3) проект розпорядження Кабінету Міністрів України від 15.05.2019 №351 - завдання виконано своєчасно, результат можна використати; (4) завдання з підготовки доручень Прем`єр-Міністра України, підготовка доповідних записок, підготовка проектів доповідних записок (за наведеним переліком) виконано із залученням інших осіб, документи потребували суттєвого доопрацювання, що свідчить про формальний підхід.

З вказаними відомостями позивач ознайомлений 26.11.2019 (у відповідності до відмітки на копії вказаного «результату»). Крім того, наказ державного секретаря Кабінету Міністрів України від 26.11.2019 №200 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України» направлено на поштову адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , яка відповідає зареєстровану місцю проживання ОСОБА_1 , згідно з відміткою у паспорті громадянина України), про що свідчить зміст супровідного листа від 29.11.2019 №28331/0/2-19 разом з доказами направлення (згідно з довідкою про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання»), копії яких наявні у матеріалах справи. Також, працівниками Департаменту кадрового забезпечення вчинялись дії, спрямовані на вручення ОСОБА_1 наказу державного секретаря Кабінету Міністрів України від 26.11.2019 №200 «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державного службовця категорії «Б» Секретаріату Кабінету Міністрів України», про що свідчить акт від 29.11.2019.

Таким чином, Секретаріатом Кабінету Міністрів України в особі Департаменту кадрового забезпечення вчинялись усі можливі дії, спрямовані на ознайомлення позивача з результатами оцінювання його службової діяльності, з урахуванням того, що про такі висновки останнього було повідомлено безпосередньо після такого оцінювання, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на «результати виконання завдань державним службовцем (генеральним директором Директорату територіального та місцевого розвитку), який займає посаду державної служби категорії «Б» або «В», за 2019 рік». При цьому, суд звертає увагу, що матеріалами оцінювання результатів службової діяльності позивача підтверджено негативну оцінку службової діяльності останнього, натомість, твердження представника позивача про її необ`єктивність та упередженість ґрунтуються лише на його власних припущеннях та не є документально підтвердженими.

Вказане також стосується й вручення позивачу наказів державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 16.12.2019 №748-к «Про внесення змін до наказу Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2019 р. №718-к», про що свідчать акти від 02.12.2019, 16.12.2019 та від 17.12.2019, а також супровідні листи від 02.12.2019 №28457/0/2-19 та від 16.12.2019 №30398/0/2-19 разом з доказами направлення.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що з боку відповідачів відсутня вина щодо несвоєчасного ознайомлення позивача з вказаними наказами, з урахуванням вчинення останніми всіх можливих дій для цього.

У той же час, суд відхиляє як необґрунтовані доводи представника відповідача про те, що приписи ч. 1 ст. 43 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, не поширюються на спірні правовідносини, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі положень Закону України «Про державну службу», тобто на підставі акту вищої юридичної сили у системі законодавства про державну службу, який має перевагу над положеннями Кодексу законів про працю України, з огляду на наступне.

Приписами ст. 243 Кодексу законів про працю України передбачено, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» громадяни України мають право на основі вільного волевиявлення без будь-якого дозволу створювати професійні спілки з метою представництва, здійснення і захисту своїх трудових та соціально-економічних прав та інтересів, вступати до них та виходити з них на умовах і в порядку, визначених їх статутами, брати участь у роботі професійних спілок.

Держава визнає професійні спілки повноважними представниками працівників і захисниками їх трудових, соціально-економічних прав та інтересів в органах державної влади та місцевого самоврядування, у відносинах з власником або уповноваженим ним органом, а також з іншими об`єднаннями громадян.

Права професійних спілок, їх об`єднань визначаються Конституцією України, Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами (ст. 244 Кодексу законів про працю України).

Гарантії діяльності профспілок закріплені в статті 248 Кодексу законів про працю України.

У свою чергу, ст. 252 Кодексу законів про працю України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень.

Статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ст. 252 Кодексу законів про працю України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона їх звільнення без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації, крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №824/200/16-а, від 25.04.2018 у справі №815/1047/16, від 23.10.2019 у справі №806/172/16, від 12.12.2018 у справі №818/501/16.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, ОСОБА_1 є головою профспілкового комітету Секретаріату Кабінету Міністрів України. При цьому, державний секретар Кабінету Міністрів України листом від 28.11.2019 №28182/0/2-19 просив надати профспілковим комітетом Секретаріату Кабінету Міністрів України згоду на звільнення голови профспілкового комітету Секретаріату Кабінету Міністрів України ОСОБА_1 з посади генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України за п. 3 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з отриманням ним негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності. Разом з тим, листом від 03.01.2020 №ПК-2 профспілковий комітет первинної профспілкової організації Секретаріату Кабінету Міністрів України повідомив, що останнім не було розглянуто питання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 у терміни, визначені ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та 43 Кодексу законів про працю України через не скликання його засідання головою профкому ОСОБА_1 .

Відтак, у порушення наведених законодавчих положень, під час звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади не було отримано попередньої згоди виборного органу, членами якого він є. Як наслідок, накази державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 16.12.2019 №748-к «Про внесення змін до наказу Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2019 р. №718-к» є протиправними та підлягають скасуванню, а ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Щодо решти позовних вимог суд вказує про наступне.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Так, кількість робочих днів вимушеного прогулу ОСОБА_1 обраховується за період з 16.12.2019 (дата, з якої позивача визначено звільненим) по 09.06.2020 (дата ухвалення судового рішення) та складає 119 робочих днів.

З наявної у матеріалах справи довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 від 17.02.2020 №685, видану господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України, вбачається, що середньоденна заробітна плата останнього становить 2 874,33 грн.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь позивача, становить: 2 874,33 грн. х 119 робочих днів = 342 045,27 грн.

На підставі викладеного, суд вказує про необхідність стягнення з Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.12.2019 (дата, з якої позивача визначено звільненим) по 09.06.2020 (дата ухвалення судового рішення) у розмірі 342 045,27 грн.

Разом з тим, щодо позовної вимоги про стягнення з Секретаріату Кабінету Міністрів України моральної шкоди для ОСОБА_1 у розмірі 302 245,98 грн. суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У той же час, згідно з ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

За змістом ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.

Згідно зі ст. 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Приписами постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У свою чергу, як зазначено у вказаній постанові, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Зі змісту наведених норми випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 у справі № 9901/377/18.

Крім того, суд зазначає, що така моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Таким чином, аналізуючи зміст позовної заяви та досліджуючи матеріали справи, суд зазначає, що в обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачем не надано жодних доказів та розрахунків сум, що б свідчили про заподіяння позивачу моральної шкоди у заявленому розмірі.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 77, 139, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати накази державного секретаря Кабінету Міністрів України (адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) від 29.11.2019 №718-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 16.12.2019 №748-к «Про внесення змін до наказу Державного секретаря Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2019 р. №718-к».

Зобов`язати державного секретаря Кабінету Міністрів України поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Стягнути з Секретаріату Кабінету Міністрів України (адреса: 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16.12.2019 (дата, з якої позивача визначено звільненим) по 09.06.2020 (дата ухвалення судового рішення) у розмірі 342 045,27 грн. (трьохсот сорока двох тисяч сорока п`яти грн. 27 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора Директорату територіального та місцевого розвитку Секретаріату Кабінету Міністрів України та в частині стягнення з Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 61 798,22 грн. (шістдесяти однієї тисячі семисот дев`яноста восьми грн. 22 копійок) підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок