Справа № П/320/414/20
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2020 року № П/320/414/20

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у м. Києві у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до міського голови Переяславської міської ради Київської області Костіна Тараса Вікторовича про визнання протиправною бездіяльності,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ФОП ОСОБА_1 з позовом до міського голови Переяславської міської ради Київської області Костіна Тараса Вікторовича, в якому просить визнати протиправною бездіяльність міського голови Переяславської міської ради Київської області Костіна Тараса Вікторовича щодо невинесення на пленарні засідання міської ради, зокрема, не включення до порядку денного розгляд заяви позивача стосовно переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної споруди терміном на 5 років за адресою по АДРЕСА_3 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що Переяславською міською радою допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді заяви від 03.05.2019 про продовження дії договору особистого строкового сервітуту строком на 5 років. Пояснено, що у відповідності до вимог законодавства, на пленарне засідання чергової 72-ої сесії ради було включено питання щодо розгляду заяви позивача, проте при розгляді земельних питань на сесії ради, у порушення її Регламенту, вказане питання не обговорювалось, а сесію було закрито без виконання Порядку денного.

Відповідач адміністративний позов не визнав, надав до суду письмовий відзив, в якому вказав, що твердження відповідача не відповідають дійсності, адже на чергову 72-гу сесію міської ради був підготовлений проект рішення "Про відмову у продовженні терміну розміщення ТС для продовження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 . Звернуто увагу, що 72-га сесія міської ради складалась із двох пленарних засідань, які відбулись 26.09.2019 та 03.10.2019, при цьому, після закриття другого пленарного засідання позивачу були надані відповіді щодо його заяв, тому відповідач вважає, що звернення позивача розглядалось на сесії ради.

Також звернуто увагу, що починаючи з 26.01.2017 діяв новий порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Переяславі, затверджений рішенням №08-30-VІІ, у відповідності до якого, суб`єкт господарювання, який має намір розмітити ТС на підставі паспорту прив`язки укладає договір пайової участі (внеску) в утриманні об`єктів благоустрою на території м. Переяслав-Хмельницький, який між ФОП ОСОБА_1 та відповідачем не укладався.

Ухвалою суду від 12.02.2020 відкрито спрощене позовне провадження в даній адміністративній справі.

У судове засідання, призначене на 19.05.2020, прибув представник позивача та підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився. Беручи до уваги наведене та керуючись приписами статті 194 КАС України, суд перейшов у письмове провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 26 грудня 2014 року між Переяслав-Хмельницькою міською радою і фізичною особою підприємцем укладено договір особистого строкового сервітуту розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (а.с. 48-55).

Договір укладено строком на 5 років.

Судом встановлено, що 03 травня 2019 року позивач звернувся до сесії Переяслав-Хмельницької міської ради з заявою про продовження дії договору оренди земельної ділянки строком на 5 років через Центр надання адміністративних послуг Переяслав-Хмельницької міської ради (ЦНАП) (а.с. 28).

Надалі, у зв`язку із відсутністю будь-якої відповіді, 27.09.2019 позивач звернувся до міського голови Переяслав-Хмельницької міської ради ОСОБА_2 з другою заявою щодо надання відповіді заяву від 03.05.2019.

Проте, заяви від 03.05.2019 і 27.09.2019, подані ФОП ОСОБА_1 до сесії міської ради, не розглядались відповідачем.

Вважаючи такі дії голови Переяславської міської ради Київської області ОСОБА_2 протиправною бездіяльністю, позивач звернувся до сулу з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 140 Конституції України, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до положень статті 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до Конституції України систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначає Закон України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР.

Згідно з частиною 1 статі 10 Закону України №280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 3 статті 24 Закону № 280/97-ВР визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до статі 25 цього Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

За приписами частини десятої вказаної статті акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Частинами 1,2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений статтею 124 ЗК України.

Так, відповідно до частин 1,2 цієї статті передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. (ч. 3 ст. 124 ЗК України).

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що органами місцевого самоврядування повинні діяти відповідно до закріпленої імперативної норми щодо розгляду земельних питань виключно на сесії ради. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Судовим розглядом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що 03 травня 2019 року позивач звернувся до сесії Переяслав-Хмельницької міської ради з заявою про продовження дії договору особистого сервітуту строком на 5 років через Центр надання адміністративних послуг Переяслав-Хмельницької міської ради, в якому представнику позивача було надано бланк заяви і інформаційну картку №1.15. про надання дозволу на продовження договору оренди землі.

Картка №1.15. є додатком до рішення виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради від 27.09.2016 №335-18, в якій у п.12. зазначено, що строк надання адміністративної послуги становить 30 робочих днів.

Разом з цим, як стверджується позивачем, в установлений діючим законодавством строк, заява не розглянута відповідачем на пленарному засіданні Переяслав-Хмельницької міської ради.

Заперечуючи проти таких доводів позивача, відповідач посилається на те, що на чергову 72-гу сесію міської ради був підготовлений проект рішення "Про відмову у продовженні терміну розміщення ТС для продовження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , та на те, що позивачу надавались відповіді, оформлені листами від 07.10.2019 №20-21-1293 та від 09.10.20 №07-2/2136/2-19.

Проте, суд зазначає, що не погоджується із такою позицією Переяславської міської ради, пояснюючи це наступним.

Дослідивши протокол першого пленарного засідання чергової 72 сесії міської ради VІІ скликання від 26.09.2019, суд звертає увагу, що депутат ОСОБА_3 вніс пропозицію включити до списку земельних питань поруч з п. 91 «Про відмову у продовженні терміну розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 » також питання «Про продовження терміну розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 .».

Суд наголошує, що у відповідності до голосування депутатів пропозицію прийнято, а Порядок денний прийнято за основу.

Разом з цим, як з`ясовується із протоколу засідання ради, питання «Про відмову у продовженні терміну розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 » було обговорено, однак будь-якого рішення не прийнято, у тому числі не перенесено його розгляд.

Водночас, питання «Про продовження терміну розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 » взагалі не було винесено на обговорення.

При цьому, стаття 1 пункту 4 Регламенту Переяслав-Хмельницької міської ради сьомого скликання, який затверджений рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради від 01.12.2015 року (далі - Регламент ради) вимагає «Дотримання даного регламенту і є обов`язковим для всіх депутатів Ради, Переяслав-Хмельницького міського голови...».

Згідно статті 22 Регламенту ради, пункт 4 «Сесія закривається після розгляду усіх питань порядку денного, у тому числі шляхом перенесення розгляду окремих питань на наступну сесію Ради. Сесія не може бути закрита, якщо рада не вичерпала порядок денний».

Таким чином, відповідачем порушено вимоги Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламент Переяслав-Хмельницької міської ради сьомого скликання, який затверджений рішенням Переяслав-Хмельницької міської ради від 1 грудня 2015 року.

Натомість, саме на пленарному засіданні міської ради сесія, на підставі висновку постійної комісії з питань земельних відносин, комунальної власності, будівництва та архітектури, мала прийняти відповідне рішення стосовно продовження терміну розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності позивачу по АДРЕСА_3 або ж відмову у продовженні терміну розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності позивачу по АДРЕСА_3

Суд констатує, що будь-якого із можливих рішень відповідачем не прийнято, у той же час, суд наголошує, що проект рішення ради та її кореспонденція (листи), не може вважатись рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим за результатами розгляду звернення особи.

Важливим для врахування є також показання свідка, відібрані у ході судового засідання - ОСОБА_3, який є депутатом Переяславської міської ради. Свідок ствердив, що заява позивача була офіційно зареєстрована Центром надання адміністративних послуг, тому мала бути розглянута на сесії із прийняттям вмотивованого рішення. ОСОБА_3 підтвердив, що затверджений порядок денний 72-ої сесії ради включав питання щодо розгляду заяви позивача, однак жодного рішення не було прийнято, навіть щодо перенесення розгляду на наступне пленарне засідання.

За таких обставин, відповідач проявив протиправну бездіяльність, закрив сесію, не розглянувши питання, які було включено у порядок денний. Тобто, протиправна бездіяльність відповідача проявилась саме у не розгляді заяви позивача від 03.05.2019, а не у невинесенні її на пленарні засідання міської ради, зокрема, не включення до порядку денного.

Також, у відзиві відповідач посилається на новий порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності у м. Переяславі, затверджений рішенням №08-30-VІІ. Вказує, що договори особистого строкового сервітуту, укладені до набрання чинності цього рішення між міською радою та суб`єктом господарювання на право платного користування місцем розміщення ТС, можуть бути скасовані тільки за рішенням міської ради. В іншому випадку документація щодо встановлення ТС, видана до набрання чинності цього рішення, дійсна до закінчення її терміну дії.

З цього приводу суд зазначає, що міською радою не було прийнято жодного рішення після 26 січня 2017 року щодо скасування договору особистого строкового сервітуту, укладеного між міською радою і позивачем, а паспорт прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 11 лютого 2014 року виданий (відділом містобудування, архітектури та використання земель виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради позивачу за реєстраційним № 127) без зазначення терміну його дії, тобто діє безстроково і на даний час є дійсний.

До того ж, суд наголошує, що не сприймає такі мотиви та доводи відповідача, оскільки за фактом відсутності рішення, прийнятого у відповідності до вимог чинного законодавства, вони не покладені в його основу.

Вирішуючи спір по суті, суд бере до уваги, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії», № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В рішенні у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ вказав на те, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

Враховуючи викладене, суд переконаний, що у відносинах з позивачем відповідач діяв не послідовно та у спосіб, що не передбачений чинним законодавством, без дотримання власних процедур, що призвело до юридичної невизначеності позивача в питанні отримання одного з передбачених законодавством рішень, тому суд визнає протиправною бездіяльність відповідача.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

У той же час, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Суд звертає увагу, що у зв`язку із не розглядом поданої позивачем заяви щодо продовження дії укладеного з ним договору, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути подану позивачем заяву від 03.05.2020.

Як встановлено частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності своїх дій.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією від 16.12.2019 (а.с. 7).

Отже, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають присудженню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Переяславської міської ради.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність міського голови Переяславської міської ради Київської області Костіна Тараса Вікторовича щодо не розгляду на пленарному засіданні міської ради заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 03.05.2019 стосовно переукладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення малої архітектурної форми терміном на 5 років за адресою по АДРЕСА_3 .

Зобов`язати міського голову Переяславської міської ради Київської області Костіна Тараса Вікторовича розглянути на пленарному засіданні заяву фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 03.05.2019.

Стягнути з Переяславської міської ради () на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять дві) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Лисенко В.І.