Справа № 520/2989/2020
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

04 червня 2020 р. № 520/2989/2020

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи - підприємеця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46,м. Харків,61057, ) про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у харківській області № 1093 від 21.02.2020 року про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1 ;

- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на користь ФО-П ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань, судові витрати за сплату судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що наказ № 1093 від 21.02.2020 не містить посилання на безпосередню підставу для призначення та проведення фактичної перевірки, а саме в наказі не зазначено, яка ж інформація стала підставою для його видачі (стислий виклад змісту обставин, які свідчать про необхідність перевірки саме в порядку п.п. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 ПК України). Більш того, п.п. 80.2.5. п. 80.2. ст. 80 ПК України передбачає вичерпний перелік обставин, з приводу перевірки яких може бути призначена фактична перевірка. При цьому наказ № 1093 від 21.02.2020 року не містить посилання на інформацію, яка була отримана контролюючим органом у встановленому законом порядку.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року позовну заяву ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 26 березня 2020 року.

25.03.2020 року представником позивача через канцелярію суду було подано клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.03.2020 року клопотання позивача задоволено та прийнято до уваги, що Кабінетом Міністрів України постанови від 11.03.2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 16.03.2020 №215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211» та рішення Ради суддів України від 17.03.2020 р. №19 з рекомендаціями щодо встановлення особливого режиму роботи судів України задля убезпечення населення України від поширення гострих респіраторних захворювань та коронавірусу COVID-19, який віднесено до особливо небезпечних інфекційних хвороб. Розгляд підготовчого провадження перенесено на 09.04.2020 року

Через канцелярію суду 31.03.2020 року представником надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що наказ Головного управління ДПС у Харківській області № 1093 від 21.02.2020 року про проведення фактичної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 є законним та таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Позивачем через канцелярію суду подана відповідь на відзив, в якій позивач з доводами, викладеними у відзиві на позов не погоджується, вказує, що податковий орган не довів суду, що податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки, а також не довів наявність правових підстав для винесення оскаржуваного наказу, що є порушенням принципу верховенства права, адже підстава для проведення перевірки має бути відома не лише суб`єкту владних повноважень, а й платнику податків, що невід`ємно пов`язано з його правом не допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні на 040червня 2020 року о 11:30 год.

У судове засіданні 04.05.2020р. представник позивача не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, проте до канцелярії суду була надана заява про розгляд справи без участі позивача, у зв`язку з неможливістю останнього з`явитись в судове засідання.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, проте до канцелярії суду була надана заява про розгляд справи без участі відповідача, у зв`язку з неможливістю останнього з`явитись в судове засідання.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України якщо не має перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).

Фіксування судового засідання відповідно до статті 229 КАС України не здійснювалося, тому керуючись приписами пункту 10 частини 1 статті 4 та частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд заяви судом вирішено здійснювати у порядку письмового провадження.

Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 25.02.2020 на підставі наказу № 1093 від 21.02.2020, направлень на проведення фактичної перевірки № 1335,1336, 1341, 1342, 1343, 1344, 1345, 1346 від 25.02.2020 до господарських об`єктів, який знаходиться за адресами: АДРЕСА_2 . Харків, вул. Чернимшевського, буд. 96, м. Харків, вул АДРЕСА_3 Бажанова, АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , в яких здійснює свою діяльність ФО-П ОСОБА_1 , прибули посадові особи ГУ ДПС у Харківській області з метою проведення фактичної перевірки з питань дотримання вимог Податкового кодексу України.

Посадових осіб Головного управління ДПС у Харківській області не було допущено до проведення фактичної перевірки у зв`язку із невідповідністю наказу Головного управління ДПС у Харківській області № 1093 від 21.02.2020 року про проведення фактичної перевірки вимогам абз. 3 п.п. 81.1 ст. 81 ПК України, про що складено акти про відмову в допуску до проведення/відмову від проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки від 25.02.2020 № 1157/20-40-05-10-19/ НОМЕР_2 , від 25.02.2020 № 1162/20-40-05-10-19/ НОМЕР_2 , від 25.02.2020 № 1154/20-40-05-10-19/ НОМЕР_2 , з доданим до них поясненням особи, яка фактично проводить розрахункові операції.

Не погоджуючись з наказом № 1093 від 21.02.2020, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судом встановлено, що підставою для проведення фактичної перевірки визначено п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, мета перевірки - здійснення контролю за дотриманням норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

В межах справи основним спірним питанням є законність підстав прийнятого оскаржуваного наказу про призначення фактичної перевірки позивача та надання належної йому правової оцінки.

Право на проведення перевірки, в тому числі фактичної перевірки визначено положеннями пункту 75.1. статті 75 та підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, при чому така перевірка повинна проводитися в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено положеннями статті 80 Податкового кодексу України.

В основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Зазначеним пунктом передбачено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Отже, передумовою проведення фактичної перевірки з підстав, передбачених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, є отримання в установленому законодавством порядку інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на органи державної податкової служби.

До суду не надано жодних доказів того, що контролюючим органом отримано інформацію, що зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю.

У відзиві на позов не зазначено жодного документу (заяви, доповідної записки, службової інформації, тощо), що могли б слугувати обґрунтованою причиною правомірності наказу, відсутня також і будь-яка інформація, що в даному випадку податковий контроль необхідно було здійснювати саме в формі фактичної перевірки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.12.2018 №820/4891/18, від 05.03.2019 №820/4893/18 та інших.

Спірний наказ не містить жодної інформації щодо того, в рамках яких заходів Головним управлінням ДПС у Харківській області встановлено порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту позивачем, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) встановлені такі факти, тощо.

Суд зауважує, що є обґрунтованою правова позиція позивача щодо недотримання контролюючим органом у оскаржуваному наказі вимог щодо його визначеності та чіткості, зокрема в наказі № 1093 від 21.02.2020, поміж предметів фактичної перевірки, контролюючим органом вказано обставини, з приводу перевірки яких фактична перевірка призначається в порядку п.п. 80.2.3. та п.п. 80.2.7. п. 80.2. ст. 80 ПК України, а саме щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

З урахуванням вищевикладеного суду приходить до висновку про невідповідність оскаржуваного наказу як вимогам податкового законодавства, так і приписам ст.2 КАС України, що свідчить про його протиправність та має наслідком скасування такого наказу.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , податковий номер НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Харківській області № 1093 від 21.02.2020 про проведення фактичної перевірки ФО-П ОСОБА_1

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_6 , податковий номер НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 2102 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Строк апеляційного оскарження рішення продовжується на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності редакцією Кодексу адміністративного судочинства України від 15.12.2017.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 05 червня 2020 року.

Суддя О.М. Шляхова