Справа № 160/4891/20
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року Справа № 160/4891/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-
04 травня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 09.04.2020 року № 60314229, винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що не враховуючи отриману інформацію про добровільне виконання рішення суду, державним виконавцем 09.04.2020 року винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 10 200 грн. за невиконання без поважних причин боржником судового рішення. При винесенні оскаржуваної постанови державним виконавцем порушені норми п. 1 ст. 75 Закону, яка передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу у розмірі 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. На думку державного виконавця, Головним управлінням рішення суду виконане частково, але при цьому, Законом не передбачено накладення штрафу за часткове невиконання рішення, як це зазначено в обґрунтуванні постанови про накладення штрафу. Відтак, накладення штрафу на Головне управління за невиконання рішення суду без поважних причин є неправомірним, оскільки суперечить нормам чинного законодавства України та дійсним обставинам справи.
У відповідності до вимог ст. 165 КАС України пояснення від третьої особи - ОСОБА_1 щодо позову або відзиву до суду не надходили.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2020 року, зазначена вище справа була розподілена та 05.05.2020 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України.
У встановлений строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи. Залучено до участі у справі залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 Зобов`язано Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надати до суду засвідчену належним чином відповідно до вимог ст. 94 КАС України копію виконавчого провадження № ВП 60314229 у строк до 05 червня 2020 року.
У період з 01.06.2020 року по 05.06.2020 року суддя Прудник С.В перебував на лікарняному.
05.06.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 29.05.2020 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду подано відзив на позовну заяву та копія виконавчого провадження № ВП 60314229.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити з огляду на таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року (суддя ОСОБА_2 - справа №160/7201/19) позовну заяву ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо незарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком, періоду роботи з 03.09.1986 року по 20.06.1992 року, при призначенні пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Бабушкіським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 18 жовтня 1999 року; адреса: ж АДРЕСА_1 ) на підставі заяви про призначення пенсії за віком від 10.12.2018 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Бабушкіським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 18 жовтня 1999 року; адреса: ж АДРЕСА_1 ), періоду роботи з 03.09.1986 року по 20.06.1992 року та призначити пенсію за віком з дати звернення з заявою від 10.12.2018 року про призначення пенсії за віком; стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Бабушкіським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 18 жовтня 1999 року; адреса: ж АДРЕСА_1 ). Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Дніпропетровській області документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 768,40 грн.
Суд зазначає, що за допомогою реплікації комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 року по справі №160/7201/19 набрало законної сили 08.10.2019 року.
В свою чергу з матеріалів виконавчого провадження № 60314229 убачається, що 15.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про примусове виконання виконавчого листа №160/7201/19, який отримано позивачем 10.10.2019 року.
Разом з тим, 28.01.2020 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельською Тетяною Петрівною на підставі ст. ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.
Вважаючи постанову про накладення штрафу від 09.04.2020 року безпідставною та протиправною, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області звернулося до суду із даною позовною заявою.
Вирішуючи питання щодо правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд виходить з наступного.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у Законі №1404-VIII органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону №1404-VIII).
Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII визначено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних і посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Отже, виконавець зобов`язаний вжити усіх необхідних заходів щодо своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення.
Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII закріплено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини другої статті 63 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (частина 3 статті 63 Закону №1404-VIII).
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії, передбачена статтею 75 Закону №1404-VIII.
Так, згідно з частинами 1 та 2 статті 75 Закону №1404-VIIІ у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Судом встановлено, що в даному випадку підставою для накладення на позивача штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин було часткове виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/7201/19.
При цьому, позивач жодних доказів виконання рішення суду по справі №160/7201/19 до суду не надав, а лише зазначив у позові, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 у справі №160/7201/19 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зараховано до страхового стажу період роботи 3 03.09.1986 по 20.06.1992. Згідно наданих документів стаж ОСОБА_1 склав 24 роки 11 місяців 17 днів , в тому числі: з 01.09.1974 по 15.02.1978 - навчання; з 05.05.1978 по 13.05.1980 - військова служба; з 15.09.1980 по 01.09.1986 - період роботи у АТ «Дніпровський Машинобудівний завод» (довідка від 15.11.2018 року № 77/10-117, підтверджено актом перевірки від 17.01.2019 року № 112/09.5-13); з 03.09.1986 по 20.06.1992 - період роботи у Виробничому житловому ремонтне експлуатаційному підприємстві; з 15.08.1992 по 11.12.1992 - період роботи у ВО «Південний Машинобудівний завод», згідно довідки від 17.03.1997 року № 151/12-102, підтверджено актом перевірки від 21.01.2019 року № 142/09.05-13; з 05.01.1995 по 01.10.1997 - період роботи у ТОВ фірма «Лівінг Транс»; з 05.05.2004 по 13.10.2004 та з 01.01.2013 по 31.03.2017 за даними персоніфікованого обліку. Згідно із частиною першої статті 26 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - від 18 до 28 років. Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії. Отже, за відсутністю необхідного страхового стажу роботи (25 років) право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 з 10.12.2018 немає.
За загальним правилом статті 77 КАС України, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона, що випливає з принципу змагальності.
Доказів повідомлення державного виконавця про зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 1.09.1974 по 15.02.1978 - навчання; з 05.05.1978 по 13.05.1980 - військова служба; з 15.09.1980 по 01.09.1986 - період роботи у АТ «Дніпровський Машинобудівний завод» (довідка від 15.11.2018 року № 77/10-117, підтверджено актом перевірки від 17.01.2019 року № 112/09.5-13); з 15.08.1992 по 11.12.1992 - період роботи у ВО «Південний Машинобудівний завод», згідно довідки від 17.03.1997 року № 151/12-102, підтверджено актом перевірки від 21.01.2019 року № 142/09.05-13; з 05.01.1995 по 01.10.1997 - період роботи у ТОВ фірма «Лівінг Транс»; з 05.05.2004 по 13.10.2004 та з 01.01.2013 по 31.03.2017 за даними персоніфікованого обліку матеріали справи не містять.
Таким чином, суд вважає, що на підставі наданих боржником (позивачем) документів, державний виконавець не мав змоги та обґрунтованих підстав зробити висновки про повне виконання боржником рішення суду.
У даному випадку позивач не довів, що на виконання вказаного судового рішення здійснив зарахування періоду роботи ОСОБА_1 до страхового стажу, або про наявність поважних причин невиконання боржником рішення, а тому суд вважає, що відповідач (державний виконавець) мав всі підстави для накладення на позивача штрафу за невиконання судового рішення.
Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивачем не виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 по справі №160/7201/19 в повному обсязі, наявності підстав, які б об`єктивно унеможливлювали виконання судового рішення позивачем також не доведено, а тому постанова державного виконавця про накладення штрафу є правомірною та обґрунтованою.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області при прийнятті оскаржуваної постанови діяв на підставі та в межах своїх повноважень, а тому позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності з статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-242, 244-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу відмовити повністю.
Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, набирає законної сили у строк та порядок визначений ст. 272 КАС України.

Рішення суду першої інстанції за наслідками розгляду справи, визначеної ст. 287 КАС України, оскаржується у строк та порядок встановлений ч. 6 ст. 287 КАС України.

Суддя С. В. Прудник