Справа № 380/2597/20
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/2597/20
У Х В А Л А
у порядку частини 1 статті 290 КАС України

09 червня 2020 року

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., вирішуючи у порядку письмового провадження питання наявності правових підстав для передачі до Верховного Суду у порядку ст. 290 КАС України справи № 380/2597/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

в провадженні Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 16.10.2018;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 16.10.2018, з врахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців, у сумі 109175,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на день звільнення позивачу не виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день виключення зі списків особового складу (звільнення). Крім того, з березня 2018 року по жовтень 2018 року нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 здійснювалось без урахування фіксованої величини індексації. Відтак, позивач звернувся до військової частини з заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення. Однак, відповідачем у виплаті індексації відмовлено.

Поряд з цим позивач покликається на неправильне визначення військовою частиною базового місяця, що впливає на розмір індексації грошового забезпечення. Зокрема, згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2019 №350/489/970пс, базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 встановлено грудень 2015 року, наступний базовий місяць березень 2018 року. Однак, на переконання позивача, грудень 2015 року не може вважатися базовим, у зв`язку із збільшенням розміру грошового забезпечення за рахунок інших його складових, без зміни розміру посадового окладу, оскільки виплачена в цьому місяці щомісячна грошова винагорода не мала постійного характеру, не була основною та змінювалась (збільшувалась) від 20% до 60% місячного грошового забезпечення та з 01.03.2018 взагалі скасована, а отже не повинна впливати на розмір індексації грошового забезпечення і встановлення базового місяця. Позивач вказує на те, що у даному випадку визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке востаннє відбулось у січні 2008 року, місяці, в якому відбулося збільшення розміру посадового окладу згідно штату, при цьому сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці. Отже, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулося у січня 2008 року, то для визначення суми індексації такому працівнику з січня 2016 року має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з лютого 2008 року. В такому порядку нарахування індексації здійснюється до наступного підвищення розміру посадового окладу військовослужбовця, яке відбулося у березні 2018 року.

До позову додано розрахунок індексації грошового забезпечення, викладений в таблиці, згідно з яким сума індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 2015-2018 роки становить 109175,78 грн.

Відповідач позов не визнає. У відзиві на позовну заяву покликається на те, оскільки у березні 2018 року порівняно з лютим 2018 року збільшено не лише розмір посадових окладів військовослужбоців, але й розмір інших постійних виплат, які входять до складу грошового забезпечення і не мають разового характеру, то необхідно врахувати наступне. За довідкою військової частини НОМЕР_1 про розмір грошового забезпечення, яка є в матеріалах справи, у березні 2018 року відбулось не лише підвищення посадового окладу позивача на 3340,00 гривень, але й збільшення окладу за військовим званням на 1150,00 гривень, надбавки за вислугу років на 2135,00 гривень, надбавки за таємність на 334,00 гривень. В цілому у березні 2018 року, порівняно з лютим 2018 року, зростання грошового забезпечення в частині виплат, які не мають разового характеру, становило 6959,00 гривень. Отже, збільшення грошового забезпечення у цій частині значно перевищило суму індексації у березні 2018 року, яка за підрахунками Позивача становила 4463.15 гривень. Відтак, відповідач стверджує, що права на отримання індексації у фіксованій величині протягом березня 2018 року - вересня 2019 року у позивача не було.

Щодо вимоги позивача про стягнення з військової частини НОМЕР_1 у якості індексації грошового забезпечення у сумі у 109175,78 гривень та наданого позивачем розрахунку індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 року по вересень 2019 року, то військова частина НОМЕР_1 не згідна з цією вимогою, оскільки обчислення сум індексації відноситься до повноважень підприємств та установ і є їх обов`язком як роботодавця. Водночас зазначає органи судової влади не наділені повноваженнями щодо самостійного визначення розміру індексації чи затвердження її розміру, який визначено особами, що не мають відповідних повноважень на визначення розміру індексації.

Також відповідач покликається на те, що у позовній заяві відсутнє обґрунтування наданого позивачем розрахунку індексації грошового забезпечення. Більше того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Позивачем не надано жодного документу, який підтверджував би відповідність індексів споживчих цін, наведених у наданому ним розрахунку, індексам, які обчислені за відповідний період центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. У якості джерел інформації щодо індексу споживчих цін у розрахунку названі неофіційні інтернет-сайти. Окрім цього у позовній заяві позивач не наводить доказів того, що базовим місяцем для нарахування індексації саме його грошового забезпечення має бути січень 2008 року. Позивач не враховує того, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 (яка застосовується з 01.12.2015) «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» оновлено правила проведення індексації грошових доходів населення, та внесені зміни до порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. На виконання вказаної Постанови Міністерством оборони України підвищено грошове забезпечення військовослужбовцям за рахунок додаткових видів виплат. Зокрема, запроваджено щомісячну додаткову грошову винагороду, розмір якої перевищував розмір індексації грошового забезпечення. Сума підвищення грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України перевищила суму індексації за грудень 2015 року. При цьому зауважує, що поріг індексації за офіційними статистичними даними досягнуто лише у червні 2016 року. Відповідно і суми індексації грошового забезпечення, які вказані у розрахунку наданому позивачем, не відповідають дійсності.

Ухвалою судді від 21.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

Згідно відомостей з комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду", судом встановлено, що, крім цієї справи, у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебувають справи: № 380/3198/20, № 380/1763/20, № 1.380.2019.005430, № 380/1652/20, № 380/2004/20, № 380/3760/20, № 380/2426/20, № 380/2675/20, №380/3282/20, № 380/2676/20, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень, спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права та у яких позивачами заявлено вимоги ідентичні за змістом, правовою суттю та аргументами (хоча і по різному текстуально сформульованими).

Відповідно до п. 21 ст. 4 КАС України, під типовою справою розуміється адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких, позивачами заявлено аналогічні вимоги, а в силу п. 22 цієї норми, зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом, як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.

Отже, усі вищеперелічені справи підпадають під визначення типових адміністративних справ згідно з п. 21 ч. 1 ст. 4 КАС України, оскільки у всіх цих справах:

- позивач колишній військовослужбовець;

- відповідач військова частина або інша військова установа Міністерства оборони України, в якій позивач проходив військову службу;

- спір виник з аналогічних підстав у відносинах, що регулюються одними нормами права (у зв`язку з нездійсненням індексації грошового забезпечення відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 за № 1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003, та неправильне визначення відповідачем базового місяця);

- позивачі заявили аналогічні позовні вимоги (по-різному висловлені, але однакові по суті: визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по день виключення зі списків особового складу частини; стягнути з відповідача на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день виключення зі списків особового складу частини з урахуванням базового місяця та у конкретному розмірі, визначеному позивачем).

В силу ч. 1 ст. 290 КАС України, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одні чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду як судом першої інстанції.

Відтак, враховуючи, що у провадженні Львівського окружного адміністративного суду перебуває значна кількість типових справ, зокрема аналогічних за змістом, позовними вимогами та складом відповідачів адміністративній справі № 380/2597/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, за ініціативою суду розглянуто питання про передачу даної справи, як типової до Верховного Суду із поданням про її розгляд Верховним Судом, як судом першої інстанції із постановленням зразкового рішення.

Із вирішенням Верховним Судом як судом першої інстанції даної категорії спорів буде постановлено зразкове рішення та буде встановлено єдину практику, а судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними та їх об`єднаннями на території України.

Згідно ч. 10 ст. 29 КАС України, передача справи на вирішення Верховного Суду, як зразкової справи здійснюється відповідно до вимог ст. 290 цього Кодексу.

З урахування наведеного, суд зазначає, що існують об`єктивні підстави для направлення адміністративної справи № 380/2597/20 в порядку ст. 290 КАС України як типової до Верховного Суду із поданням про її розгляд Верховним Судом як судом першої інстанції із постановленням зразкового рішення.

Керуючись ст.ст. 248, 256, 290 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

у х в а л и в :

передати адміністративну справу № 380/2597/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії до Верховного Суду разом із поданням про її розгляд Верховним Судом в порядку ст. 290 КАС України як судом першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до або через суд першої інстанції, який постановив таку ухвалу.

Відповідно до п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України процесуальні строки, визначені цією ухвалою, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Сидор Н.Т.