Справа № 480/1894/20
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 р. Справа № 480/1894/20

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову у наданні йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути його клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області за межами населених пунктів.

Свої вимоги мотивує тим, позивач 01.11.2019 звернувся із заявою до Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області щодо погодження надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га ріллі для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Воронізької селищної ради. Рішенням п`ятдесят восьмої сесії сьомого скликання Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області від 12.11.2019 йому було погоджено надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, земельна ділянка кадастровий номер: :08:003:0014, землі державної власності.

Отримавши відповідне рішення позивач звернувся з клопотанням до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою.

20.12.2019 Наказом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області за № 18-21611/1619/СГ у вказаному клопотанні ОСОБА_1 було відмовлено та зазначено, що відповідно інформації наявній у Головному управлінні, встановлено, що позивачу надавалася земельна ділянка на території Шосткинського району для ведення особистого селянського господарства, площею 0,10 га, згідно державного акту на право власності на землю серії СМ № 00764. Відповідно до пункту 4 статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Тобто, виходячи з вказаного наказу, право позивача на отримання земельної ділянки безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства вже реалізоване, а тому відсутні підстави для передачі земельної ділянки безоплатно у власність з дотриманням вимог діючого законодавства. Позивач вважає оскаржуваний наказ незаконним, протиправним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства, у зв`язку з чим, звернувся до суду за захистом свої прав.

27.03.2020 ухвалою суду відкрито провадження та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.04.2020 відповідач подав до суду відзив, у якому проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що частиною четвертою статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. Таким чином, Головне управління, приймаючи накази про відмову у наданні дозволу діяло в межах повноважень та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства.

Також, ГУ Держгеокадастру в Сумській області зауважило на тому, що вимога зобов`язати надати дозвіл є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Суд не вправі зобов`язати відповідача до вчинення тих дій, які згідно із земельним законодавством України можуть здійснюватися лише за його розсудом.

Враховуючи наведені обставини, ГУ Держгеокадастру у Сумській області вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

27.04.2020 надійшла відповідь на відзив, у якій позивач з доводами, викладеними у відзиві представника ГУ Держгеокадастру в Сумській області не погоджується, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши наявні докази відповідно до вимог ст. 90 КАС України, суд визнає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що 01.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до ГУ Держгеокадастру у Сумській області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність площею 2.00 га для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області (а.с. 9).

Наказом від 20.12.2019 № 18-21611/16-19-СГ (а.с. 12) відповідач відмовив позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з таких підстав: відповідно інформації наявній у Головному управлінні, встановлено, що позивачу надавалася земельна ділянка на території Шосткинського району для ведення особистого селянського господарства, площею 0,10 га, згідно державного акту на право власності на землю серії СМ № 00764. Відповідно до пункту 4 статті 116 Земельного кодексу України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадянам у межах норм, визначених Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

Суд вважає відмову відповідача в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність протиправною з таких підстав.

Відповідно до пункту "б" частини 1 статті 81 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-ІІІ (далі - ЗК України) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту "а" частини 3 статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною 4 статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з Положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено права суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Тобто проект землеустрою розробляється на підставі дозволу ГУ Держгеокадастру у Сумській області, до компетенції якого входить питання про передачу земельних ділянок громадянам. Позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою наказом від 20.12.2019 № 18-21611/16-19-СГ з підстав, що не передбачені в ч. 7 ст. 118 ЗК України, тобто протиправно, а тому позовні вимоги про визнання протиправною та скасування наказу про відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На переконання суду, відповідач належним чином не обґрунтував правомірність свого наказу щодо відмови у наданні дозволу, оскільки не навів конкретної норми, яка б забороняла особі один раз реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у межах норм приватизації 2 га за рахунок декількох земельних ділянок.

При цьому, посилання відповідача на частину 4 статті 116 Земельного кодексу України, суд не приймає до уваги, оскільки вказана норма визначає, що передача у власність земельних ділянок здійснюється один раз по кожному виду використання у межах визначених норм, і не містить прямої заборони щодо передачі декількох земельних ділянок одного виду використання у межах цих норм.

За наведених обставин, суд робить висновок, що оскаржуваний наказ про відмову у у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є протиправним, а позовні вимоги - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача про те, що суд не може зобов`язати орган владних повноважень до прийняття конкретного рішення, оскільки це буде фактичне втручання в його дискреційні повноваження, суд вважає необґрунтованими. Втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішень не про зобов`язання вчинити дії, а саме прийняття ним рішень за клопотаннями заявників замість суб`єкта владних повноважень.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за цих обставин. У цьому ж випадку зобов`язання відповідача надати дозвіл є виправданим, оскільки відсутній інший дієвий спосіб захисту порушеного права позивача.

Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Натомість у цій справі відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема прийняти відмову або надати дозвіл.

Якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанта поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеної у постановах від 30.09.2019 у справі № 818/1760/17 (а.с. 42-44), від 22.03.2018 у справі № 823/795/17, від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15.

Відповідач у спірних відносинах вже реалізував свої дискреційні владні повноваження, протиправно відмовивши позивачу в наданні такого дозволу і оскільки відповідач відмовив в наданні дозволу, а визначених законом підстав для такої відмови під час розгляду справи встановлено не було, суд вважає, що відновлення порушеного права позивача можливе лише шляхом зобов`язання відповідача надати такий дозвіл.

Відповідно до ст. 139 КАС України суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача 840,80 грн в рахунок відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 18-21611/16-19-Сб від 20.12.2019 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною (орієнтовною) площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення на території Воронізької селищної ради Шосткинського району Сумської області за межами населених пунктів.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Г. Кондратьєва, 25, м. Суми, 40000, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя М.М. Шаповал