Справа № 440/2421/20
Суддя: А.О. Чеснокова
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2421/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чеснокової А.О., за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи періодів з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року та з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 28 вересня 2012 року (з моменту призначення), зарахувавши до стажу його роботи період роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в пільговому обчисленні 1 рік за 1 рік і 6 місяців та період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що робота ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі в період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року підтверджується записами в його трудовій книжці та архівною довідкою. Стверджував, що згідно записів у його трудовій книжці ОСОБА_1 у період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року працював в Будівельно-монтажному управлінні № 3 тресті "Тюменьбудгаздобування". Вказував, що у відповідності до вимог статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А відтак, у відповідача не було законних підстав для відмови в зарахуванні цього стажу до пільгового стажу з розрахунку один рік фактичної роботи до одного року і шести місяців страхового стажу. Крім того, зазначає, що відповідачем незаконно не враховано повний стаж роботи позивача з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року у період ведення підприємницької діяльності, адже ним в повному обсязі сплачений єдиний податок за цей період.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 15 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

29 травня 2020 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача, у якому представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вказує, що при обчисленні пенсії ОСОБА_1 управлінням взято до уваги страховий страж тривалістю 34 роки 5 місяців 12 днів, зарахований по 30 вересня 2012 року. Період роботи позивача в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року зараховано до страхового стажу не в пільговому обчисленні (1 рік за 1 рік і шість місяців), а в календарному, оскільки трудовий договір від 18 травня 1983 року укладено на три роки, дані про продовження вказаного договору відсутні. Зазначає, що стаж ОСОБА_1 в період ведення підприємницької діяльності зараховано пропорційно сплаченим страховим внескам.

Справу за вказаним позовом розглянуто судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі частини четвертої статті 229 вказаного Кодексу.

Дослідивши матеріали позовної заяви, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 28 вересня 2012 року, що підтверджується копією протоколу УПФУ Октябрського району в м. Полтаві №1588 від 12 листопада 2012 року /а.с. 38/.

З листа Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 19655/0715 від 21 серпня 2018 року ОСОБА_1 дізнався, що при призначенні пенсії до його страхового стажу не зараховано період роботи в районі Крайньої півночі в пільговому обчисленні (1 рік за 1 рік і 6 місяців) за період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року, та не в повному обсязі зарахований період ведення підприємницької діяльності /а.с. 19/.

14 листопада 2019 року позивач звернувся до Полтавського ОУПФУ в Полтавській області із заявою про перерахунок пенсії, у якій просив перерахувати пенсію із врахуванням стажу роботи в районах та місцевості прирівняній до районів Крайньої Півночі, та із страхового стажу в повному обсязі за період ведення підприємницької діяльності.

До вказаної заяви позивачем було додано лист ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області та трудової книжки.

Однак, відповідачем такого перерахунку здійснено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку діям Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 5 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до пункту 7 параграф "б" цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком за відсутності трудової книжки мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Пункт 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

При цьому, пункт 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнює, що у якості документів про стаж, які передбачені вищезазначеним Порядком підтвердження наявного трудового стажу, за період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген можуть надаватись договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.

Перелік районів Крайньої Півночі і місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, на яких розповсюджується дія Указів Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року і від 26 вересня 1967 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", визначений постановою Ради Міністрів СРСР № 1029 від 10 листопада 1967 року.

Спору, що місцевість, де працював позивач, відносилась до місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі, між сторонами не існує.

Підпунктом "д" пункту 5 Указу Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року регламентовано, що робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.

Указом Президії ВР СРСР від 29 вересня 1967 року було скорочено тривалість трудового договору, який надає право на отримання пільг, передбачених статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року, а саме: зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком та по інвалідності, виключно працівникам, які прибули на роботу в райони Крайньої Півночі та місцевості, прирівняні до районів Крайньої Півночі з інших місцевостей країни за умови укладення ними трудового договору про роботу в цих районах строком на три роки.

Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" передбачено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01 березня 1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 1 Інструкції № 530/П-28, пільги, встановлені Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" і від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, що працюють з районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", надаються всім робочим і службовцям (в тому числі місцевим жителям і іншим особам, прийнятим на роботу на місці) державних, кооперативних і громадських підприємств, установ, організацій, що знаходяться в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Системний аналіз вказаних положень дає підстави дійти висновку, що достатньою та необхідною правовою підставою для обчислення стажу роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях із застосуванням пільгового коефіцієнту (один рік за один рік і шість місяців) є сукупність наступних обставин: 1) документальне підтвердження наявності в особи стажу роботи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях; 2) поширення на особу в період її роботи в таких місцевостях пільг, регламентованих Указами Президії ВР СРСР від 10 лютого 1960 року та від 29 вересня 1967 року та Постановою № 148.

При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.

Суд зазначає, що з огляду на вищенаведені норми права, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 червня 2018 року у справі № 173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 554/1723/17, від 21 серпня 2019 року у справі № 750/1717/16-а.

Записами у трудовій книжці ОСОБА_1 , а також архівною довідкою адміністрації м. Лабитнаги від 24 березня 2008 року № Я-8 підтверджено, що у період з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року позивач працював у Будівельно-монтажному управління № 3 треста "Тюменьбудгаздобування" в м. Лабитнанги, Ямало-Ненецького автономного округу /а.с. 49-50, 57/.

За таких обставин, наявні достатні та необхідні правові підстави для зарахування вищезазначених періодів роботи до трудового стажу позивача із застосуванням пільгового коефіцієнту - один рік за один рік і шість місяців.

Однак, відповідачем зараховано стаж ОСОБА_1 за період роботи у районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року календарно /а.с. 39, 65/.

З огляду на наведені вище норми та встановлені у ході розгляду справи фактичні обставини і досліджені докази, суд вважає, що відповідач протиправно не зарахував до стажу ОСОБА_1 за період роботи у районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

А тому суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на те, що відповідачем протиправно не зараховано до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року із розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців роботи, суд вважає належним способом захисту та відновлення прав ініціатора звернення у цій справі, з урахуванням частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язати відповідача здійснити зарахування до пільгового стажу роботу ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців, та перерахувати й виплати пенсію ОСОБА_1 з моменту призначення з 28 вересня 2012 року, з врахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи періоду з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 28 вересня 2012 року (з моменту призначення), зарахувавши до стажу його роботи період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року, суд зазначає наступне.

Так, згідно пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Абзацом шостим та сьомим пункту 2 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва від 03 липня 1998 року № 727/98 визначено, що суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.

Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах, зокрема, до Пенсійного фонду України - 42 відсотки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 23 вересня 1999 року, про що до ЄДР внесений запис про проведення державної реєстрації /а.с. 60/.

Разом із тим матеріалами справи підтверджено, що позивачем не в повному обсязі сплачено єдиний податок за період з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року, що підтверджується листом ДПІ у м. Полтаві Головного управління ДФС у Полтавській області № 902/Я/16-01-07-39 від 23 серпня 2018 року /а.с. 19/.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що на момент призначення пенсії ОСОБА_1 28 вересня 2012 року, у відповідача були відсутні відомості про сплату позивачем єдиного податку за період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року.

Разом із тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 зараховано до загального стажу роботи (після 2004 року) 4 роки 8 місяців та 8 днів стажу /а.с. 38/, що є пропорційним до фактичної сплачених позивачем сум єдиного податку.

Окрім того, відповідачем у листі від 21 серпня 2018 року №19655/0715 зазначено, що період стажу ОСОБА_1 як фізичної особи-підприємця зараховано пропорційно сплаченим страховим внескам /а.с. 8/.

Відтак, у зв`язку з несплатою позивачем єдиного податку у розмірах визначених законодавством чинним на момент здійснення ним підприємницької діяльності, відповідачем правомірно не зараховано до трудового стажу період у якому не здійснювалися такі відрахування до Пенсійного фонду.

А тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо відмови у зарахуванні до трудового стажу роботи періоду з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з 28 вересня 2012 року (з моменту призначення), зарахувавши до стажу його роботи період ведення підприємницької діяльності з 01 січня 2004 року по 01 травня 2009 року задоволенню не підлягають.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, суд не вважає, що заявлені позивачем судові витрати з оплати правничої допомоги підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, з огляду на таке.

Відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відтак, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/160 від 18 жовтня 2018 року у справі № 813/4989/17, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі; на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем приєднано до матеріалів справи: копію договору про надання правничої допомоги з детальним описом робіт, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги.

Разом із тим, на переконання суду на підтвердження фактичного здійснення позивачем оплати послуг адвоката та витрат на професійну правничу допомогу суду має бути надана квитанція, ордер, платіжне доручення (тощо).

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19.

Матеріалами справи підтверджено, що належних доказів здійснення позивачем оплати послуг, наданих адвокатом (квитанції банку, платіжні доручення, тощо) суду не надано.

Отже, доказів фактичного понесення позивачем вищевказаних витрат суду не надано.

Відтак, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами витрати позивача на правничу допомогу розподілу не підлягають.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, належним чином підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо не зарахування до пільгового стажу роботу ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в пільговому обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців, з моменту призначення з 28 вересня 2012 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити зарахування до пільгового стажу роботу ОСОБА_1 в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в пільговому обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців, та перерахувати й виплати пенсію ОСОБА_1 з моменту призначення з 28 вересня 2012 року, з врахуванням стажу роботи в районі Крайньої Півночі з 18 травня 1986 року по 20 травня 1989 року в обчисленні 1 рік за 1 рік 6 місяців.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420 (чотириста двадцять гривень) гривні 40 (сорок) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А.О. Чеснокова