Справа № 420/3070/20
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2020-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року м. Одеса справа № 420/3070/20

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Катран" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Катран" до Головного управління ДПС в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, виділивши з неї у самостійне провадження позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (форми "С") ГУ ДФС у Миколаївській області від 28.08.2019 року №4 про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності на суму 250 000,00 грн. за платежем штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що ним відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива» від 19.12.1995 року №481/95-ВР направлялись заяви з пакетом документів на отримання ліцензій на окрему роздрібну торгівлю. При цьому за відсутності своєчасного прийнятого механізму, не доведення до регіональних ГУ ДФС областей організаційних заходів щодо порядку видачі ліцензій, призвело до несвоєчасного отримання ТОВ «Катран» ліцензій.

Таким чином враховуючи вищенаведені обставини, позивач вказує на те, що винесене податкове повідомлення-рішення від 28.08.2019 року №4 є безпідставним та таким, що підлягає скасуванню.

Представник відповідача надав до суду відзив, який мотивований тим, що перевіряючими проведено фактичну перевірку та на момент її проведення, а саме 05.07.2019 року у ТОВ «Катран» була відсутня ліцензія на право роздрібної чи оптової торгівлі пальним, про що перевіряючими зазначено в акті перевірки №110/14-29-40-01/32935905 від 05.07.2019 року.

Таким чином відповідач у повній відповідності до вимог чинного законодавства України на підставі вищенаведеного акту перевірки виніс податкове повідомлення-рішення від 28.07.2019 року №4, а тому підстави для скасування останнього відсутні.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Катран» перебуває на обліку Головного управління ДФС в Одеській області та зареєстроване, як юридична особа 10.06.2004 року про що здійснено відповідний запис 13.09.2005 року за №1 000456 () (а.с.30-46).

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію основним видом економічної діяльності позивача за кодом згідно з КВЕД є 47.30 Роздрібна торгівля.

Згідно п.4 статуту ТОВ «Катран», затвердженого позачерговими загальними зборами учасників, протокол №17-01-19 від 17.01.2019 року, предметом діяльності товариства є зокрема оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами та роздрібна торгівля пальним.

Як вбачається зі змісту позову та не заперечувалось відповідачем, ТОВ «Катран» на дату запровадження ліцензування права на роздрібну торгівлю пальним, тобто 01.07.2019 року мало на балансі мережу автозаправних станцій в кількості 45 та на виконання умов Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива» від 19.12.1995 року №481/95-ВР подало до контролюючих органів заяви, з пакетом документів, на отримання ліцензій на окрему роздрібну торгівлю паливом по АЗС, та по 27 АЗС станом на 01.07.2019 року отримала відповідні ліцензії на право роздрібної торгівлі, що підтверджується Витягом з державного реєстру щодо отриманих ліцензій.

При цьому згідно п.44 Витягу з державного реєстру щодо отриманих ліцензій вбачається, що 10.07.2019 року податковим органом видано позивачу ліцензію на право роздрібної торгівлі терміном з 10.07.2019 по 10.07.2024 року за місцем здійснення діяльності: 57453 , Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Одеська, буд. 1 /А , вказане також підтверджується наявною в матеріалах справи копією ліцензії (а.с.28).

У період з 03.07.2019 по 05.07.2019 року перевіряючими відповідно до направлень на перевірку від 03.07.2019 року №2031/14-29/14-29-01-04-36, №2030/14-29-01-04-36 та на підставі наказу Головного управління ДФС у Миколаївській області від 03.07.2019 року №1454, проведена фактична перевірка ТОВ «Катран» за місцем здійснення діяльності: Миколаївська область, Березівський район, с. Коблеве, вул. Одеська, 1/А з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, пальним.

За результатами, вищевказаної перевірки контролюючим органом складений акт (довідка) перевірки №110/14-29-40-01/32935905 від 05.07.2019 року (а.с.16-20), яким встановлено, що на момент проведення перевірки встановлено факт реалізації бензину А-95 в кількості 7,41 л. по ціні 26,98 грн./л на загальну суму 199,92 грн. без ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимоги ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та палива» від 19.12.1995 року №481/95-ВР (далі Закон №481/95-ВР).

На підставі акту перевірки №110/14-29-40-01/32935905 від 05.07.2019 року Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.08.2019 року №4 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 250 000,00 грн. в зв`язку з встановленням порушення ч.20 ст.15 Закону №481/95-ВР (а.с.13).

Не погоджуючись з наведеним вище податковими повідомленням-рішенням, позивачем 20.09.2019 року направлено відповідну скаргу до ДПС України (вх.№3874/6 від 24.09.2019 року) (а.с.21-24).

Однак 15.11.2019 року ДПС України рішенням №9687/6/99-00-08-05-05 «Про результати розгляду скарги» залишено податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Миколаївській області від 28.08.2019 року №4 - без змін, а скаргу ТОВ «Катран» - без задоволення (а.с.25-27).

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п.п.61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Також, підпунктом 62.1.3 п.62.1 статті 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

У пункті 75.1 ст.75 ПК України вказано, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п. п. 80.2.6 п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземниих суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.

ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Законом України від 23 листопада 2018 року №2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (далі - Закон №2628-VIII) внесено зміни, зокрема, і у статтю 15 Закону №481/95-ВР. Цією статтею визначено правила імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального. Нормами зазначеної статті запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набирали чинності з 01 липня 2019 року.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що суб`єкти господарювання отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років. Імпорт або експорт пального здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання, що імпортує або експортує пальне, ліцензії на право виробництва або зберігання, або оптової чи роздрібної торгівлі пальним.

Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Річна плата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним становить 2000 гривень на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на п`ять років.

Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).

Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

У заяві про видачу ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним додатково зазначаються адреса місця торгівлі, перелік реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, а також інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери посвідчень реєстраторів розрахункових операцій (книг обліку розрахункових операцій), які знаходяться у місці торгівлі, та дата початку їх обліку в органах державної фіскальної служби.

У додатку до ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями або пальним суб`єктом господарювання зазначається адреса місця торгівлі і вказуються перелік електронних контрольно-касових апаратів та інформація про них: модель, модифікація, заводський номер, виробник, дата виготовлення; реєстраційні номери книг обліку розрахункових операцій, які знаходяться у місці торгівлі.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів:

документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення;

акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального;

дозвіл на початок виконання робіт підвищеної небезпеки та початок експлуатації (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Копії таких документів не подаються у разі їх наявності у відкритих державних реєстрах, якщо реквізити таких документів та назви відповідних реєстрів зазначено в заяві на видачу ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального.

Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.

Відповідальність за достовірність даних у документах, поданих разом із заявою, несе заявник.

Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Так, згідно абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів, зокрема, у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Аналіз наведених норм Закону №481/95-ВР свідчить про те, що роздрібна торгівля пальним може здійснюватися суб`єктом господарювання лише за наявності у нього ліцензії на роздрібну торгівлю, а у разі здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліценції до суб`єкта господарювання застосовується штраф.

Як було встановлено судом, 10 липня 2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області видано ліцензію за реєстраційним номером 1900205 на право роздрібної торгівлі пальним суб`єкту господарювання - ТОВ "Катран" терміном дії з 10.07.2019 до 10.07.2024, за місцем торгівлі - Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Одеська, буд.1/А (а.с.28).

Разом з тим, як вбачається з акту перевірки від 05.07.2019 №110/14-29-40-01/32935905, під час проведення перевірки 03 липня 2019 року встановлено факт реалізації ТОВ "Катран" бензину А-95 в кількості 7,41 л. по ціні 26,98 грн./л на загальну суму 199,92 грн. без наявної ліцензії.

Вказані факти підтверджуються матеріалами справи, зокрема копією розрахункового документа - фіскального чеку від 03.07.2019 року №7937.

При цьому, суд враховує те, що позивач не заперечує факту торгівлі пальним 03 липня 2019 року, а тому дана обставина не підлягає доказуванню.

З приводу посилань позивача на те, що 01.07.2019 ним подано до контролюючого органу заяву на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 15 Закону №481/95-ВР ліцензія або рішення про відмову в її видачі щодо пального видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів.

Державна фіскальна служба України 30.05.2019 направила Головним управлінням ДФС у областях та м. Києві лист № 17014/7/99-99-12-01-01-17 (надалі - лист), яким роз`яснила порядок отримання ліцензії, зокрема і на роздрібну торгівлю пальним.

Зокрема, у листі зазначено, що ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального або рішення про відмову в їх видачі видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. Суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензії (на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) починаючи з 12.06.2019. При цьому головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання починаючи з 01.07.2019.

З аналізу наведеного вище слідує, що починаючи з 12.06.2019 суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним та на право зберігання пального, розгляд відповідних документів має тривати не більше 20 календарних днів з дня одержання, а орган ліцензування має видавати зазначені ліцензії починаючи з 01.07.2019.

Тобто на законодавчому рівні встановлено певний алгоритм дій та строки їх виконання.

Суд зазначає, що законодавством у спірних правовідносинах не покладено обов`язку на податковий орган здійснювати видачу ліцензії на конкретну дату, а встановлено лише період в який така повинна бути надана з урахуванням дня одержання документів на отримання ліцензії.

Таким чином, у вповноваженого органу є передбачений Законом №481/95-ВР 20-денний строк на видачу ліцензії або прийняття рішення про відмову у такій видачі, який з урахуванням поданої заяви 01.07.2019 року, (що підтверджується також платіжним дорученням №3199 від 27.06.2019 року, згідно призначення платежу сплата за ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним с. Коблево та поштовим направленням №5718 від 30.06.2019 року згідно якого розрахункова дата прибуття 01.07.2019 року) закінчувався 20.07.2019.

Разом з тим, позивачем здійснено роздрібну торгівлю пальним 03 липня 2019 року за адресою: Миколаївська область, Березанський район, с. Коблеве, вул. Одеська, буд.1/А, без ліцензії на роздрібну торгівлю пальним, чим порушено вимоги ст. 15 Закону №481/95-ВР, та за що абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР встановлено відповідальність у вигляді штрафу.

Позивач достеменно знав про відсутність у нього ліцензії на право роздрібної торгівлі паливом, проте свідомо продовжив продаж після 01.07.2019 року, а тому жодної об`єктивної причини не застосовувати до нього санкцій у відповідача не було.

Аналогічного висновку дійшов Восьмий адміністративний апеляційний суд у постановах від 17.12.2019 року по справі №857/12427/19 та від 17.12.2019 року по справі 857/12446/19.

У той же час, суд при вирішенні даної справи не надає оцінку правомірності дій відповідача при розгляді заяви ТОВ "Катран" на одержання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 01.07.2019 року, на які останній посилається, як на підставу протиправності оскаржуваного рішення, оскільки дані дії не є предметом розгляду даної справи.

Крім того, суд також враховує й те, що доказів визнання дій контролюючого органу щодо видачі позивачу ліцензії №1900205 із терміном дії з 10.07.2019 року до 10.07.2024 року протиправними протягом усього строку даної адміністративної справи до суду не надано.

Також суд критично ставиться до посилань позивача на те, що податкове повідомлення-рішення від 28.08.2019 року №4 підписано начальником ГУ ДФС у Миколаївській області після утворення ГУ ДПС у Миколаївській області, що вказує на протиправність прийняття такого рішення, з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» покладено початок створенню Державної податкової служби України, на яку покладається частина функцій Державної фіскальної служби України (крім правоохоронної та митної), що ліквідується.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» постановлено реорганізувати територіальні органи Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби згідно відповідного переліку. Також установлено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р вирішено про можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

У зв`язку із розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №682-р «Питання державної податкової служби», враховуючи наказ ДПС України від 28.08.2019 року №36 «Про початок діяльності Державної податкової служби України» та на виконання вимог листа ДПС України від 28.08.2019 №535/7/99-00-01-01-02, наказом ГУ ДПС у Миколаївській області від 29.08.2019 року №5 розпочато виконання ГУ ДПС у Миколаївській області функцій і повноважень ГУ ДФС у Миколаївській області, що припиняється, з реалізації державної податкової політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску та законодавства з інших питань, контроль з дотриманням якого покладено на Державну податкову службу України (що вбачається з офіційного сайту ГУ ДФС у Миколаївській області за посиланням http://mk.sfs.gov.ua/media-ark/news-ark/390522.html).

Таким чином, враховуючи те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області №4 підписано начальником ГУ ДФС у Миколаївській області 28.08.2019 року, а відповідно до наказу ГУ ДПС у Миколаївській області №5 розпочато виконання ГУ ДПС у Миколаївській області функцій і повноважень ГУ ДФС у Миколаївській області, що припиняється 29.08.2019 року, суд зазначає, що начальник М . З. Кучеренко мав право на її підписання.

Отже, наведені позивачем доводи у позовній заяві не спростовують факту продажу пального без належним чином оформленої ліцензії, а тому не звільняють позивача від відповідальності за порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР, яка передбачена абз. 9 ч. 2 ст. 17 названого Закону.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом дев`ятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250000 гривень.

Частиною четвертою статті 17 Закону №481/95-ВР визначено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

З матеріалів справи вбачається, що ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №1900205, видано Головним управлінням ДФС у Миколаївській області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Миколаївській області) (а.с.28).

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання про застосування ст. 13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Аманн проти Швейцарії" (Заява №27798/95 п. 88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Водночас докази, подані позивачем, не підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, та були спростовані доводами відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Враховуючи те, що відповідач видав позивачу ліцензію у відведений 20-ти денний строк з дати подачі до нього документів ТОВ «Катран» та доказів відсутності об`єктивної можливості подати пакет документів до відповідача завчасно суду не надано, суд доходить висновку, що відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення обґрунтовано та правомірно.

Підсумовуючи все вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно застосовано до позивача фінансової санкції у вигляді штрафу в сумі 250000,00 грн. у відповідності до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР та законно винесено податкове повідомлення-рішення від 28.08.2019 №4, а підстав для його скасування судом не встановлено.

З огляду на зазначене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 77, 180, 192-194, 205, 241-246, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Катран" до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іванов Е.А.

.