Справа № 280/5242/19
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

26 травня 2020 року 17:31Справа № 280/5242/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., за участю секретаря судового засідання Гавриленко А.О.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Гончарової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_2

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Запорізького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа №280/5242/19 за позовною заявою ОСОБА_2 (далі - позивач) до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - відповідач), в якій позивач просив суд визнати бездіяльність відповідача щодо не перерахування на рахунок позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2018 по 21.10.2019 протиправною; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2018 по 21.10.2019 у сумі 296 550,38 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 її, серед іншого, поновлено на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 19.05.2018 та стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2018 по 06.11.2018 у розмірі 147 029,18 грн. Разом із тим, до теперішнього часу рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді не виконано, а отже позивач має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2018 по 21.10.2019 включно. При цьому, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області припинено, а його правонаступником є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, з якого і належить стягнути вищезазначену суму. Із посиланням на норми Кодексу законів про працю України просить задовольнити позовні вимоги.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 31.01.2020 №61 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ» адміністративну справу №280/5242/19 призначено на повторний автоматизований розподіл через тимчасову непрацездатність судді Батрак І.В.

Справу №280/5242/19 автоматизованою системою документообігу суду 31.01.2020 перерозподілено для розгляду судді Бойченко Ю.П.

Ухвалою суду від 03.02.2020 справу №280/5242/19 прийнято до провадження; розгляд адміністративної справи розпочато спочатку; призначено підготовче засідання на 03.03.2020.

Протокольною ухвалою суду від 03.03.2020 відкладено підготовче засідання до 17.03.2020.

06.03.2020 від ОСОБА_2 надійшла заява (вх. №10951) про зміну предмету позову, в якій позовні вимоги викладено в наступній редакції:

визнати бездіяльність Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях щодо неперерахування на рахунок ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області протиправною;

стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 07.11.2018 по дату винесення судового рішення у даній справі.

Відповідач позов не визнав, надав заперечення (вх. від 17.03.2020 №12336), в яких зазначив, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 не покладено на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях обов`язку щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області. Також вказує, що відповідач не є уповноваженим суб`єктом щодо призначення та поновлення керівників регіональних відділень. Звідси вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 17.03.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання до 28.04.2020.

Ухвалою суду від 28.04.2020 прийнято до розгляду заяву про зміну позовних вимог (вх. від 06.03.2020 №10951) та ухвалено розглядати справу з урахуванням змінених позовних вимог.

Ухвалою суду від 28.04.2020, за клопотанням представника відповідача, відкладено підготовче засідання до 12.05.2020.

Протокольною ухвалою суду від 12.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгяд справи по суті на 26.05.2020.

Розгляд справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу «Акорд».

У судовому засіданні 26.05.2020 на підставі ст. 250 КАС України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності з`ясував наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 адміністративний позов ОСОБА_2 до Фонду державного майна України, виконуючого обов`язки голови Фонду державного майна України Трубарова Віталія Миколайовича, регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 про визнання протиправними дій, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю. Визнано протиправними дії виконуючого обов`язки голови Фонду державного майна України Трубарова Віталія Миколайовича зі звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області. Визнано протиправним та скасовано п. 1 наказу Фонду державного майна України від 18.05.2018 №99-р «Про звільнення ОСОБА_2 та поновлення на посаді ОСОБА_4 ». Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 19.05.2018. Стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2018 по 06.11.2018 у розмірі 147029 грн. 18 коп. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області та в частині стягнення на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць - 24920 грн. 20 коп, підлягає негайному виконанню

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21.08.2019 у справі №808/2199/18 апеляційну скаргу Фонду державного майна України задоволено частково. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 скасовано в частині визнання протиправними дій виконуючого обов`язки Голови Фонду державного майна України Трубарова Віталія Миколайовича зі звільнення ОСОБА_2 з посади начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою суду від 25.09.2019, за заявою ОСОБА_2 , замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду, виданого 13.11.2018 у справі №808/2199/18, в частині стягнення з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19.05.2018 по 06.11.2018 у розмірі 147029 грн. 18 коп. на користь ОСОБА_2 , а саме боржника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, Запорізька область, м.Запоріжжя, вул.Перемоги, буд.50, ) на правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Центральна, буд.6, ).

Разом із тим, рішення суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області не виконано.

ОСОБА_2 , із посиланням на статтю 235 Кодексу законів про працю України, звернулася до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, як до правонаступника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, із заявою від 08.09.2019 про перерахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07.11.2018 по 08.09.2019 у розмірі 259 170,08 грн.

Як вбачається із відповіді Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях від 16.10.2019 №18-12-06126, підстави для такої виплати відсутні, оскільки позивач із відповідачем у трудових правовідносинах не перебувала. Також зазначено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області 02.08.2019 припинено, при цьому датою внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формуванб запису «у стані припинення» є 22.01.2019, отже позивач до 22.03.2019 мала звернутися до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області із кредиторськими вимогами щодо стягнення середнього заробітку.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо неперерахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, ОСОБА_2 звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правоідносинам, суд керується наступними мотивами.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1, 7 статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За приписами ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною другою статті 372 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

До того ж, пунктом 3 частини першої статті 371 цього ж Кодексу передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Суд звертає увагу на рішення Європейського суду з прав людини від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04), де в пунктах 46, 48, 51, 53, 54 зазначено, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, з дня ухвалення рішення про поновлення позивача на роботі у відповідача виник обов`язок щодо його виконання.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Водночас, як встановлено під час судового розгляду, рішення суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області на момент звернення до суду з цим позовом не виконано.

Звідси, позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Стосовно ж аргументів відповідача про те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області припинено, а рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 не покладено на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях обов`язку щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області слід зазначити про таке.

Відповідно до статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

У відповідності до пунктів 5, 6 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 N 1074, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань судом втановлено, що 02.08.2019 внесено запис про припинення юридичної особи - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Водночас, наказом Фонду державного майна України від 17.01.2019 №39 наказано утворити Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Дніпро, реорганізувавши шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області.

Також, зазначеним наказом установлено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків, зокрема Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Наведені обставини свідчать про те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях є правонаступником Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, в якому працювала позивач.

Окрім того, при ліквідації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, зокрема, обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Слід зауважити на тому, що Верховний Суд України в постановах від 4 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа № 21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Це зобов`язання відповідач, як правонаступник, не виконав, що має наслідком застосування передбаченої статтею 236 КЗпП санкції за період з 07.11.2018 (день, наступний з дня ухвалення рішення про поновлення ОСОБА_2 на роботі) по 26.05.2020 (день винесення даного рішення суду).

При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача на те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях не є роботодавцем ОСОБА_2 та, відповідно, затримка виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді відбулась не з його вини, що унеможливлює застосування відповідальності, визначеної статтею 236 КЗпП України, з огляду на наступне.

Дійсно, на момент звільнення із Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області позивач обіймала посаду, призначення на яку та звільнення з якої здійснюється Фондом державного майна України, проте виплата заробітної плати позивачу здійснювалась Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області, правонаступником якого, як вже зазначалося, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях.

Водночас, у відповідності до статті 6 Закону України «Про Фонд державного майна України» Фонд державного майна України здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Представництва підпорядковуються регіональним відділенням. Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Звідси, не поновлення позивача Фондом державного майна України на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області, які становлять єдину систему державних органів приватизації, за умови отримання нею заробітної плати у регіональному відділенні, не може бути підставою для відмови у виплаті середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Стосовно належної позивачу суми слід зазначити, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18, яке набрало законної сили 21.08.2019, встановлено, що середньоденний розмір заробітної плати позивача становить 1 246,01 грн.

В судовому засіданні сторони вказану обставину підтвердили.

За правилами частин 1, 4 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, розмір середньоденного заробітку позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області не є спірним та не потребує доказування.

За розрахунками суду, кількість робочих днів за період з 07.11.2018 по 26.05.2020 становила 387 днів, а отже належна до стягнення сума становить 482 205,87 грн. (387 днів х 1 246,01 грн.).

Розрахунки ОСОБА_2 , надані 26.05.2020 в судовому засіданні, суд не приймає, оскільки в них зазначено кількість робочих днів за спірний період 389, що не знаходить свого підтвердження. Відповідач контррозрахунку не надав.

Згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Тому відповідач, як податковий агент згідно норм Податкового Кодексу України та як страхувальник згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зобов`язаний виплатити позивачеві суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, утримавши із нього при виплаті податки та інші обов`язкові платежі.

Стосовно позовних вимог про визнання бездіяльності Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях щодо неперерахування на рахунок ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області протиправною слід зазначити про їх необґрунтованість з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджується, що позивач зверталася до відповідача із вимогою про виплату середнього заробітку саме за час затримки виконання судового рішення.

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 від 08.09.2019, позивач зверталася до відповідача із вимогою про перерахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, із посиланням на норми статті 235 Кодексу законів про працю України, а не із вимогою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді, із посиланням на статтю 236 Кодексу законів про працю України. Крім того, конструкція норми ст. 236 Кодексу законів про працю України не передбачає обов`язку роботодавця щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення добровільно або за заявою особи, яку поновлено на посаді.

Звідси, позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

ОСОБА_2 звільнено від спалти судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як позивача у справі про стягнення заробітної плати, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, м. Дніпро, вул. Центральна, 6; ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2018 у справі №808/2199/18 за період з 07.11.2018 по 26.05.2020 у розмірі 482 205 (чотириста вісімдесят дві тисячі двісті п`ять) гривень 87 копійок, з якої утримати податки та інші обов`язкові платежі.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено та підписано 02.06.2020.

Суддя Ю.П. Бойченко