Справа № 420/4457/20
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4457/20
УХВАЛА

09 червня 2020 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Завальнюк І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ТДВ «Ренійське АТП 15140» до Одеської обласної державної адміністрації, Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправними дії Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації - організатору перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в частині встановлення умов договору, завідомо нерівних, в частині умов про можливість розірвання договору перевезень з боку організатора в односторонньому порядку.

Ухвалою від 29.05.2020 позовна заява ТДВ «Ренійське АТП 15140» залишена без руху, оскільки подана після закінчення строків, установлених законом для звернення до суду із даними вимогами.

05.06.2020 до суду представника позивача надійшла заява про поновлення строку на звернення до суду із даними вимогами, в обґрунтування якої зазначено, що оспорюваний договір маршрутних перевезень № 13/19 на право обслуговування автобусного маршруту б/н «Рені АС - Одеса АС «АВ Привоз» з організатором даних перевезень - Одеською обласною державною адміністрацією в особі Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури, був укладений 05.06.2019, а 14.02.2020 було отримано листа, в якому було повідомлено, що договір буде розірвано в односторонньому порядку. Після цього позивачем були прийняті міри досудового врегулювання спору, де оскаржувалися протоколи перевірки, що також було передбачено умовами договору. Але відповідачі врегулювати спірні відносини шляхом переговорів відмовилися, у зв`язку із чим виникла необхідність звернення до суду. Отже позивач дізнався про порушення його прав тільки в березні 2020 року. Також в березні 2020 р. по всій території України був запроваджений карантин з метою запобігання поширення корона вірусної хвороби (Covid-19).

Дослідивши матеріали адміністративного позову у поєднанні із наведеними представником позивача аргументами щодо визнання причин пропущення ним строку на звернення до суду із даними позовними вимогами поважними, суд дійшов висновку про їх неповажність, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України N 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

При визначенні початку перебігу строку звернення до адміністративного суду та, відповідно, вирішенні питання про дотримання, чи порушення позивачем цього строку, суду, насамперед, слід з`ясувати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною першою статті 120 КАС України встановлено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Суд звертає увагу на те, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Пропуск відповідного строку на звернення до суду через байдужість до своїх прав або небажання скористатися цим правом не є поважною причиною пропуску строку та, відповідно, підставою для поновлення звернення до суду з адміністративним позовом.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі №809/1087/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18 та від 07 лютого 2019 року у справі №819/859/16.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не наведено поважних підстав, які б унеможливили звернення його до суду в межах встановленого КАС України строку. Обставини, на які посилається позивач, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами частини другої статті 123 КАС України, якщо заяву не буде подано у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання ("Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" № 11681/85).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06; п. 33).

Суд у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

В ухвалі суду від 29.05.2020 судом зазначено, що 05.06.2019 ТДВ «Ренійське АТП-15140», як пасажирський перевізник, уклало договір пасажирських перевезень на маршрутах загального користування № 13 / 19 на право обслуговування автобусного маршруту б/н «Рені АС - Одеса АС «АВ Привоз» з організатором перевезень - Одеською обласною державною адміністрацією в особі Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації.

Зазначений договір був укладений з ТДВ «Ренійське АТП-15140», як переможцем конкурсу, відповідно до Порядку проведення конкурсу перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою КМУ від 03.12.2008 № 1081.

В обґрунтування позову зазначено, що розробкою договору займався організатор в особі Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації, яким в договір включено пункт про можливість одностороннього розірвання договору. Наразі ОДА прийнято рішення про розірвання договору № 13 / 19 в односторонньому порядку. Зокрема, 14.02.2020 позивачем отримані листи від 10.02.2020 № 04-08/134, яким повідомлено, що за результатами перевірки від 03.02.2020 було виявлено порушення пасажирських перевезень згідно з ст. ст. 21, 30 Закону України «Про автомобільний транспорт» та прийнято рішення про дострокове розірвання договору протягом 15 днів.

До адміністративного позову додано договір № 13 / 19 від 05.06.2019, який підписано з боку перевізника ТДВ «Ренійське АТП-15140» директором Гарамовим Р.П .

Таким чином, всі істотні умови договору про організацію перевезення пасажирів на автобусному маршруті (маршрутах) загального користування № 13 / 19 від 05.06.2019, в т.ч. й умова про дострокове розірвання договору, перевізнику ТДВ «Ренійське АТП-15140», як стороні цього договору, були відомі щонайменше під час підписання зазначеної угоди 05.06.2019, однак із даним позовом позивач звернувся 25.05.2020 - із суттєвим пропуском шестимісячного строку, встановленого ст. 122 КАС України.

Наведені в заяві від 05.06.2020 представником позивача обґрунтування щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду із даними вимогами судом визнаються неспроможними, адже не впливають на перебіг строку звернення до суду з вимогами про визнання протиправними дій Одеської обласної державної адміністрації в особі Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації - організатору перевезень пасажирів на автобусних маршрутах загального користування в частині встановлення умов договору № 13 / 19 від 05.06.2019, завідомо нерівних, в частині умов про можливість розірвання договору перевезень з боку організатора в односторонньому порядку.

Так, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі № 9901/601/19, початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочався для нього з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення відносно нього оскаржуваного рішення.

Намір реалізувати замовником відповідні умови договору в березні 2020 року жодним чином не впливає на обізнаність позивача про існування відповідних положень договору станом на момент його підписання 05.06.2019 і в світлі вищезазначеної правової позиції Великої Палати Верховного Суду посилання позивача в заяві про поновлення строку на звернення до суду із даними вимогами є необґрунтованими.

Крім того, запровадження з березня 2020 р. на території України обмежувальних протиепідемічних заходів жодним чином не вплинуло на пропуск про позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, який сплинув 05.12.2019 - задовго до цих обмежувальних заходів.

В контексті приписів КАС України має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку, а обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії є створення юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

За висновком Конституційного Суду України поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Законний інтерес, якщо його порушує суб`єкт владних повноважень, може бути предметом судового захисту в порядку адміністративного судочинства. Під час розгляду справи суд з`ясовує, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.

Зазначену правову позицію виклав Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 461/2132/17.

Як зазначено судом вище, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд також підкреслює, що незнання (на чому в даному випадку й наполягає позивач) про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При викладених вище обставинах, суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, адже сутність зазначеного інституту полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. В той же час, вказаних обставин судом не встановлено.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

В силу ж ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з ч. 5 ст. 169 КАС України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 169 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ТДВ «Ренійське АТП 15140» до Одеської обласної державної адміністрації, Управління транспортно-комунікаційної інфраструктури Одеської обласної державної адміністрації про визнання протиправними дій - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Завальнюк