Справа № 500/2148/19
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про роз`яснення судового рішення

Справа № 500/2148/19

28 травня 2020 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про роз`яснення судового рішення в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

21.05.2020 на адресу суду надійшла заява Головного управління ПФУ в Тернопільській області від 15.05.2020 про роз`яснення рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі № 500/2148/19, в обґрунтування якої заявник вказав, що вищезгадане рішення суду є незрозумілим та викликає ускладнення щодо його виконання, оскільки відповідачу невідомо чи продовжувати виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром надалі, в зв`язку з чим Головне управління ПФУ в Тернопільській області просить надати роз`яснення рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі № 500/2148/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 22.05.2020 заяву про роз`яснення рішення суду від 15.11.2019 призначено до розгляду на 28.05.2020.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду заяви. Позивач про причини неявки суд не повідомили. Відповідач подав заяву про розгляд заяви про роз`яснення рішення без його участі.

Відповідно до частини третьої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС) суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може розглянути питання роз`яснення судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи та державного виконавця. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Таким чином, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, суд, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та розглянув дану заяву в порядку письмового провадження відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС.

Розглянувши матеріали справи та вказану заяву про роз`яснення судового рішення, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі № 500/2148/19, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24.03.2020, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задоволено.

Зазначеним рішенням суду визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження граничним розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку пенсії з 01.03.2017.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно - випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713) з 01.03.2017, з урахуванням здійснених виплат та без обмеження граничним розміром.

Відповідно до частини першої статті 254 КАС за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

Стаття 254 КАС визначає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку як незрозумілість судового рішення, можливість неоднакового тлумачення висновків суду, що перешкоджає його належному виконанню.

Суд зазначає, що роз`ясненню підлягають рішення, постанови чи ухвали суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх тяжко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення, постанови чи ухвали суду. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.

Також роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб щодо яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання, тобто таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його нерозуміння під час виконання.

Отже, за правовою природою роз`яснення судового рішення є продовженням його ухвалення, а ухвала про роз`яснення є його складовою, тому заява про роз`яснення судового рішення розглядається у тому ж провадженні, в якому було ухвалене судове рішення, про роз`яснення якого ставиться питання. В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Водночас, підставою для роз`яснення судового рішення як засобу усунення недоліків ухваленого судового акта є його неясність, невизначеність. Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому, суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто, процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 № 7 та в ухвалі Верховного Суду України від 13.07.2016 № 21-452iп16.

Рішенням суду від 15.11.2019 у справі № 500/2148/19, зокрема визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо обмеження граничним розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні перерахунку пенсії з 01.03.2017. Тобто констатовано триваюче порушення прав позивача відповідачем з 01.03.2017, та на захист порушених прав зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно - випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713) з 01.03.2017, з урахуванням здійснених виплат та без обмеження граничним розміром.

Заявником у поданій заяві про роз`яснення судового рішення зазначено, що вказане рішення суду є незрозумілим та викликає ускладнення щодо його виконання, оскільки відповідачу невідомо чи продовжувати виплату пенсії позивачу без обмеження максимальним розміром в подальшому.

Так, з метою усунення труднощів у розумінні рішення суду, суд вказує, що як зазначено у мотивувальній частині рішення, судом при прийнятті рішення проаналізовано наступні норми права, зокрема: Закон України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI (далі - Закон № 3668-VI) який було викладено в новій редакції ч.3 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV), а саме встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Надалі, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII (далі - Закон № 911-VIII) ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV було доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень", а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774-VIII) слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінити словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Поряд з цим, судом також враховано п.2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, яким чітко встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. Крім того, п.2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 911-VIII передбачено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016.

Таким чином, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 пенсію було призначено у 1992 році, судом було зроблено висновок про те, норми зазначених вище законів на нього не поширюються, у зв`язку з чим Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області протиправно обмежило з 01.03.2017 розмір пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Як наслідок, з метою захисту порушених прав позивача суд у своєму рішенні від 15.11.2019 зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно - випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713) з 01.03.2017, з урахуванням здійснених виплат без обмеження граничним розміром та без обмеження таких виплат будь яким строком, оскільки судом встановлено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим Законом № 3668-VI, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом, а вказана норма не скасована та є чинною.

Отже, виплата пенсії ОСОБА_1 повинна здійснюватися у вказаний спосіб, без обмеження граничним розміром, до настання передбачених пенсійним законодавством підстав для припинення виплати пенсії позивачу, або до зміни відповідного законодавства, що регулює виплату відповідної пенсії, після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно п.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, (п. 57, Series A, № 93), право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. В справі Європейського суду з прав людини "Пономарьов проти України" (Заява №3236/03) від 3 квітня 2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

За таких обставин, враховуючи, що обов`язковість судових рішень гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нормами Конституції та законів України, з метою уникнення неоднозначного тлумачення та усунення суперечок щодо розуміння резолютивної частини рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 під час його виконання, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про роз`яснення рішення суду.

Керуючись статтями 248, 254, 256, 294, 295, 297 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про роз`яснення рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі № 500/2148/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Роз`яснити, що при виконанні рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі №500/2148/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, слід здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 згідно пункту 7 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно - випробувального складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 № 418 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2005 № 713) з 01.03.2017, з урахуванням здійснених виплат та без обмеження граничним розміром, до настання передбачених пенсійним законодавством підстав для припинення виплати пенсії позивачу, або до зміни відповідного законодавства, що регулює виплату відповідної пенсії, після набрання рішенням суду законної сили.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуюча суддя Мірінович У.А.

Копія вірна

Суддя Мірінович У.А.