Справа № 308/3058/20
Суддя: Зарева Н. І.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/3058/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І.,

за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції та Павлишинець Едуарда Федоровича - інспектора роти 2 взводу 2 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Павлишинець Едуарда Федоровича - інспектора роти 2 взводу 2 Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.04.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за вказаною позовною заявою.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.04.2020 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 07.03.2020 року інспектором роти 2 взводу 2 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Павлишинець Е. Ф. винесено постанову (серія ДПО18 № 604573) про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КупАП у виді штрафу в розмірі 425,0 грн. Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 07.03.2020 року, рухаючись вул. Д. Галицького у м. Мукачево та керуючи автомобілем марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , не увімкнув світловий покажчик повороту та при перевірці не пред'явив посвідчення водія відповідної категорії.

Позивач у своїй заяві стверджує, що вказана постанова підлягає скасуванню з наступних підстав. 07.03.2020 року у м. Мукачево, на вул. Д.Галицького, він дійсно був зупинений інспектором патрульної поліції, який рухався на службовому автомобілі у попутному потоці руху автомобілів позаду нього. При зупинці, на зауваження інспектора патрульної поліції, яким виявився Павлишинець Е.Ф. , про те, що у позивача не горів червоний покажчик повороту при здійсненні повороту, ОСОБА_1 повідомив відповідачу Павлишинець Е.Ф. , що цей маневр на його автомобілі, в силу його заводських конструкторських особливостей, показує світлячок жовтого кольору, який був увімкнутий і виблискував при здійсненні позивачем вказаного маневру. На вимогу інспектора позивач пред`явив посвідчення водія із застосуванням мобільного додатку «Дія», завантаженого у його смартфоні. Не погодившись із запереченнями ОСОБА_1 , відповідач Павлишинець Е.Ф. повідомив останнього про те, що його на місці події піддано адміністративному штрафу за допущені порушення правил дорожнього руху, однак копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивачу не була вручена на місці, а була надіслана засобами поштового зв`язку тільки 17.03.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 також стверджує, що при здійсненні маневру повороту, він відповідно до вимог п. 9.1. Правил дорожнього руху включив попереджувальний сигнал - світловий покажчик повороту жовтого кольору. Оскільки, на місці події позивачем заперечувалося вчинення порушення Правил дорожнього руху і це порушення не було зафіксоване в автоматичному режимі, відповідач згідно приписів ч. 2 та ч. 5 ст. 258 КупАП зобов`язаний був скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, позивач зауважує, що він не зобов`язаний був пред`являти посвідчення водія у вигляді пластикової картки, оскільки пред`явив цифрове зображення прав водія у смартфоні за допомогою мобільного додатку «Дія».

На підставі викладеного позивач просить суд постанову серії ДПО18 № 604573 від 07.03.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 гривень скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, згідно з якою просить суд розглянути дану справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач Павлишинець Е.Ф. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представник співвідповідача - Департаменту патрульної поліції Котубей О.В. в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Представником співвідповідача Котубей О.В. подано до суду відзив на даний адміністративний позов, відповідно до якого представник просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

07.03.2020 року, близько 22 год. 15 хв. екіпаж патрульної поліції під час несення служби в м. Мукачево, по вул. Д. Галицького, помітив автомобіль «Ленд Ровер», номерний знак НОМЕР_1 , який порушив ПДР України, а саме: порушив пункт 9.2б Правил дорожнього руху, тобто при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився позивач. Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 Правил дорожнього руху, на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 Правил дорожнього руху.

Під час перевірки документів інспектор встановив, що водій керував автомобілем та не мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. п. 2.1 а Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 9.2 б, та 2.1 а Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.Після вказаного водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмових пояснень позивач не надав.

На підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП шляхом поглинання більш легкого правопорушення тяжчим інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника у розмірі 425 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Крім того, представник співвідповідача зазначає, що позивач мотивує свої вимоги тим, що інспектор зупинив його за те, що світловий покажчик повороту на його транспортному засобі був червоного кольору, проте така позиція не відповідає дійсності та спростовується записом у постанові, в якій зазначено, що позивач не увімкнув світловийпокажчик повороту. При цьому мова про порушення ДСТУ 3649:201 взагалі не йде та не інкримінується позивачу.Окрім того твердження щодо незазначення інспектором пункту Правил дорожнього руху, який порушив позивач, не відповідає дійсності та спростовується самою постановою.

Щодо обов`язку інспектора складати протокол у випадку незгоди з правопорушенням, то представник співвідповідача вважає, що інспектор діяв в рамках чинного законодавства України, яке у даному випадку не вимагає складення протоколу.

Також у відзиві зазначено, що твердження позивача щодо пред`явлення ним посвідчення водія невідповідають дійсності, є намаганнями уникнути відповідальності та повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Як вважає представник співвідповідача, інспектор мав всі правові підстави для зупинки транспортного засобу, яким керував позивач, а також мав право виносити постанову про вчинення адміністративного правопорушення, як і мав право вимагати у водія пред`явити для перевірки посвідчення водія.Таким чином, розглядаючи дану справу, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно- правовими актами. Оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, тому немає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, доказів, які б мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Крім того, представник співвідповідача зауважив, що позивачем не сплачено судовий збір, у зв`язку з чим позовну заяву слід залишити без розгляду.

До відзиву представником співвідповідача також додано компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 9, ч. 2 ст. 77 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Спірні правовідносини регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 та ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

П. 11 ч. 1 ст. 23 вказаного Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

У відповідності до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Як встановлено судом, 07.03.2020 року інспектором роти 2 взводу 2 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Павлишинець Е.Ф. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 №, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі з накладенням адміністративного стягнення, з урахуванням вимог ст.36 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 425 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст.122 КУпАП.

Відповідно до п.10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 288 КУпАП, перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч. 2 ст. 2 КАС України вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

У відповідності до положення ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами (стаття 23 КпАП).

В силу ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст. 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Таким чином, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа), уповноважена на розгляд справ про адміністративні правопорушення, в тому числі, інспектор УПП, мають діяти із дотриманням вимог законодавства.

Приписами КУпАП встановлено певну процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення та визначено систему правових механізмів забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Позивач у позовній заяві заперечує обставини, вказані у постанові про притягнення його до адміністративної відповідальності, заперечує факт порушення ним Правил дорожнього руху.

З оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що порушення не зафіксоване свідками, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що за наявності не спростованого твердження позивача про відсутність порушення ним ПДР, є підставою вважати постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною та такою що підлягає скасуванню.

Разом з тим, представником співвідповідача подано до суду компакт-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Однак, оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, даних про фіксацію на відеокамеру усних пояснень позивача, а тому, в силу положень ст. 74 КАС України відеозапис з нагрудної камери поліцейського є недопустимим доказом. Частино 3 ст. 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача зазначати відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, якщо такий запис здійснювався, у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами ст. 74 КАС України не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення. Вказане підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі N 524/9716/16-а.

З огляду на це, суд надані представником співвідповідача докази (відеозапис з нагрудної камери поліцейського) до уваги не прийняв.

Щодо твердження позивача про порушення інспектором процедури притягнення його до адміністративної відповідальності, зокрема відсутності протоколу про адміністративне правопорушення, то суд не погодився з висновками позивача з наступних підстав.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частиною першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122 КУпАП.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 4-5 ст. 258 КУпАП України протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121- 1, 121- 2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124 -1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132 1, частинами шостою і одинадцятою статті 133- 1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

У додатку 5 до Інструкції наведена типова постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 283 КУпАП України постанова повинна містити:

найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову;

дату розгляду справи;

відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування;

опис обставин, установлених під час розгляду справи;

зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення;

прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:

дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;

транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);

технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);

розмір штрафу та порядок його сплати;

правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;

відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Судом встановлено, що в оскаржуваній постанові крім відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, відсутні відомості про порядок сплати штрафу, а також відсутні реквізити та можливі способи оплати адміністративного стягнення у виді штрафу.

Крім того, суд взяв до уваги, що у позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26.04.2018 року, зазначено, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, то суд констатує, що згідно постанови Кабінету Міністрів України "Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу" від 23.10.2019 року № 956 в Україні протягом 2019-2020 років реалізується експериментальний проект щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, які можуть пред`являтися поліцейським замість посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, для підтвердження водієм права керування та права користування транспортним засобом.

Згідно п. 6 Порядку застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2019 року № 956, Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні, зокрема з використанням мобільного додатка "Дія", без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.

На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, не підтверджено та не доведено у встановленому законом порядку належними та допустимими доказами.

Що стосується сплати судового збору, суд вважає за необхідне вказати наступне. Згідно висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 13 грудня 2016 року (провадження № 21-1410а16), у справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КпАП, статей 2, 3, 4 Закону N 3674-VI позивач звільнявся від сплати судового збору. Однак, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 (провадження № 11-1287апп18) відступила від вищевказаного висновку та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення. Дана постанова Верховного Суду України була оприлюднена в Єдиному державного реєстрі судових рішень 28.04.2020 року. Оскільки, позивач на момент подання позову, а саме станом на 26.03.2020 року з об`єктивних причин не міг знати про необхідність сплати судового збору, адміністративний позов ним було подано без сплати такого. Разом з тим, станом на 21.05.2020 року до матеріалів справи за заявою представника позивача долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., передбаченому п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

Тому, зважаючи на те, що позивач у позовній заяві заперечив свою провину у вчиненні правопорушення та пояснив, що керуючи транспортним засобом правил дорожнього руху він не порушував та пред`явив електронне посвідчення водія суд вважає, що провина позивача у порушенні Правил дорожнього руху України та вчиненні правопорушень, передбаченого ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, не доведена.

Згідно ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод з урахуванням практики її застосування Європейським судом з прав людини, принцип презумпції невинуватості поширюється також на справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху (Lutz v. Germany, § 182; Schmautzer v. Austria; Malige v. France).

Оскільки доказів відповідачем не надано, то суд, враховуючи презумпцію невинуватості, закріплену КУпАП та Конституцією України, виходить з того, що показання позивача з приводу конкретних обставин його дій на дорозі не спростовані і відповідають дійсності, і у такому випадку не доведено наявність складу адміністративного правопорушення, за яке позивач притягнутий до відповідальності, у зв`язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Крім того, відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Таким чином, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції належить стягнути на користь позивача 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.139,241-246,250, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову серії ДПО18 №604573 від 07.03.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень скасувати, провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до ст. 286 КАС України може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного рішення суду 26 травня 2020 року.

Суддя Н.І. Зарева