Справа № 470/290/20
Суддя: Орлова С. Ф.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/470/10/20
Справа № 470/290/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року смт. Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Орлової С.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Михалюк С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейської 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції в Миколаївській області Давиденко Є.В. про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що 26 квітня 2020 року відповідачем було винесено постанову серії ЕАК № 2446470 про притягнення його до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн. Вказавши що того дня, о 14 год. 30 хв. в м.Миколаєві по вул.Веселинівській,55А, він керуючи автомобілем Fiat Linea, державний номер НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 81 км/год, перевищив швидкість руху в населеному пункті на 31 км/год та при цьому не мав при собі та не пред`явив свідоцтво обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п.2.1 г ПДР України. Однак з даною постановою позивач не погоджується, оскільки він рухаючись на своєму автомобілі не перевищував швидкість і не порушував інших правил дорожнього руху, тому вимога працівника поліції про пред`явлення свідоцтва обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів є незаконною. Посилаючись на викладене просив суд визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАК № 2446470 від 26.04.2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Представник відповідача Дзарданова А.М. (за довіреністю № 22106/41/3/01-2019 від 20.12.2019 року) в судове засідання направила відзив в якому вважала постанову ЕАК № 2446470 від 26.04.2020 року складену у відношенні ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню. В підтвердження зазначеного надала копії фотознімків з місця події та копії документів про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000760), за допомогою якого було виявлено порушення ПДР, а саме перевищення ОСОБА_1 швидкості руху в населеному пункті (а.с.27-44).

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного.

З матеріалів справи, а саме копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК № 2446470 слідує, що 26.04.2020 року о 14 год. 30 хв. позивач керуючи транспортним засобом Fiat Linea номерний знак НОМЕР_1 рухався зі швидкістю 81 км/год у населеному пункті, при цьому перевищив встановлену швидкість на 31 км/год, також не мав при собі та не пред`явив свідоцтво обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, чим порушив п.2.1 г Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), за що передбачена відповідальність ч.1 ст.126 КУпАП. У зв`язку з цим до позивача було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. (а.с.6-8).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановленому законом.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» та п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9 ПДР України).

Частина перша ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Судом було оглянуто надані представником відповідача ксерокопії фото з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000760), на якому зафіксовано два транспортні засоби, проте ні марки, ні номерного знаку, які б вказували на належність зазначеного на знімку автомобіля позивачу, не вбачається (а.с.32-33).

Досліджений відеозапис з нагрудної камери поліцейського, наданий позивачем, не може слугувати доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, так як на ньому видно лише процедуру складання постанови про адміністративне правопорушення, проте сам факт вчинення правопорушення не зафіксовано.

Відтак суд доходить висновку про недоведеність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Частиною 1 статті 126 КУпАП України передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до п.2.1. (ґ) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, окрім іншого: поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтверджені документи (посвідчення).

Згідно ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст.16 зазначеного Закону, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1 ст.32 Закону України "Про національну поліцію" визначено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач, як уповноважена особа підрозділу Національної поліції, на яку покладено завдання регулювати дорожній рух та здійснювати контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, мав право вимагати у позивача пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів лише у встановлених законом випадках.

Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Однак, пунктами 21.2, 21.3 статті 21 зазначеного Закону передбачено, що контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.

Тобто, право для витребування полісу відповідним підрозділом Національної поліції у водія транспортного засобу виникає за наявності двох виключних випадків, передбачених Законом, а саме: при складанні протоколів щодо порушень Правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, які не мали місце в даних правовідносинах.

Таким чином, вимога відповідача пред`явити поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була незаконною, а тому невиконання позивачем даної вимоги поліцейського було обґрунтованим, і не може ставитись у вину вчинення адміністративного правопорушення, виходячи з положень ст.9 КУпАП, якою передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача.

Відповідачем не надано доказів про складання ним відносно позивача інших протоколів про порушення правил дорожнього руху або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, які б слугували підставою для перевірки наявності у ОСОБА_1 полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а у матеріалах справи такі відсутні.

З огляду на недоведеність відповідачем порушення позивачем п.2.1(ґ) ПДР України, суд доходить висновку про безпідставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо позивача закриттю.

Разом з цим, вимоги щодо визнання постанови відповідача протизаконною задоволенню не підлягають, оскільки ефективним способом захисту є заявлені позивачем вимоги щодо скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням ч. 3. ст.286 КАС України,

Керуючись ст.ст.241-246, 255, 257, 263, 286, 295 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Миколаївській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАК № 2446470 від 26 квітня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 місце проживання: індекс: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

Управління патрульної поліції в Миколаївській області, Департамент патрульної поліції, поліцейський 2 батальйону 2 роти управління патрульної поліції в Миколаївській області Давиденко Є.В., вул.Новозаводська,1 Б/1, м.Миколаїв, індекс 54056.

Суддя С. Ф. Орлова