Справа № 760/17630/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України щодо розгляду матеріалів дорожньо-транспортної пригоди;

- зобов`язати Відповідача належно розглянути матеріали дорожньо-транспортної пригоди, а саме встановити всі обставини справи, вжити заходів щодо об`єктивного визначення винних осіб на підставі висновку судового експерта № 2018-02-27 від 27 лютого 2018 року.

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що 02 листопада 2016 року по вул. Зодчих на перехресті з Кільцевою дорогою у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Nissan Tiida» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «Toyota Land Crouser» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами розгляду обставин справи на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України, а справу передано до суду. На іншого учасника протокол не складався.

Представник Позивача звернувся із заявою про проведення автотехнічного дослідження до судового експерта ОСОБА_2 з метою отримання висновку експерта. 27 лютого 2018 року судовим експертом був складений висновок № 2018-02-27 експертного автотехнічного дослідження по дорожньо-транспортній пригоді, відповідно до якого інший учасник пригоди - водій автомобіля марки «Toyota Land Crouser» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 є винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України. У зв`язку з цим, його представник звернувся із заявою до Відповідача про здійснення відповідної перевірки дій посадових осіб щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення. Листом від 18 березня 2019 року у складанні протоколу відносно ОСОБА_3 було відмовлено.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що він не погоджується з листом від 18 березня 2019 року № Л-2838/41/11/5/02-2019 Відповідача, яким у складані протоколу відносно ОСОБА_3 було відмовлено. Однак, він не просив скласти протокол, а просив здійснити перевірку обставин ДТП, наслідком якої могло бути складання протоколу про адміністративне правопорушення. З прийнятим Відповідачем рішенням він не погоджується та вважає це проявом бездіяльності Відповідача, що й змісило його звернутись до суду. На підтвердження своєї позиції ним було надано висновок № 2018-02-27 експертного автотехнічного дослідження по дорожньо-транспортній пригоді, за яким наявна невідповідність вимогам ПДР України у діях обох водіїв-учасників ДТП.

Відповідачем не подано відзиву на апеляцій скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 листопада 2016 року по вул. Зодчих на перехресті з Кільцевою дорогою у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Nissan Tiida» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля марки «Toyota Land Crouser» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За результатами розгляду обставин справи на ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КпАП України, а справу передано до суду.

Представник ОСОБА_1 звернувся із заявою про проведення автотехнічного дослідження до судового експерта ОСОБА_2 з метою отримання висновку експерта.

27 лютого 2018 року судовим експертом був складений висновок № 2018-02-27 експертного автотехнічного дослідження по дорожньо-транспортній пригоді, відповідно до якого інший учасник пригоди - водій автомобіля марки «Toyota Land Crouser» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 є винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України (а.с. 4-9).

У зв`язку з цим, представник Позивача звернувся до Відповідача із заявою про здійснення відповідної перевірки дій посадових осіб щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції листом від 18 березня 2019 року відмовило у складанні протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_4 (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідність та законність дій Відповідача стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення має оцінюватись у сукупності з іншими доказами відповідно до процесуального закону судом (суддею), в провадженні якого знаходиться адміністративний матеріал за таким протоколом про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції, що відповідність та законність дій Відповідача стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення має оцінюватись у сукупності з іншими доказами відповідно до процесуального закону судом (суддею), в провадженні якого знаходиться адміністративний матеріал за таким протоколом про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності правильними.

Проте судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При вирішенні адміністративного спору суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Обов`язковим є порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за захистом.

Вбачається, що підставою для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому обов`язковою умовою для визнання таких дій чи бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Так, пунктами 2, 3 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень, припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 розділу III Положення про управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 №1/2, УПП у м. Києві ДПП відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, у випадках передбачених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Відповідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлений причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Адміністративне розслідування являє собою адміністративно-процесуальну процедуру, що складається із сукупності адміністративно - процесуальних дій, спрямованих на збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративне розслідування проводиться з метою виявлення додаткових обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тобто обставин, які не встановлюються в протоколі і не встановлюються у повному обсязі при попередній перевірці.

В силу вимог частини 1 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно приписів ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою. яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також, працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки. відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

В той же час, дані, що містяться в протоколі, в силу вимог ст. 251 КУпАП, є доказами, які підлягають оцінці судом в порядку ст. 252 цього ж кодексу при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Відповідність та законність дій щодо складання протоколу та долучення до матеріалів справи про притягнення до адміністративної відповідальності інших доказів має оцінюватись судом (суддею), в провадженні якого знаходиться матеріал про притягнення особи до адміністративної відповідальності, у сукупності з іншими доказами відповідно до процесуального закону.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частинами третьою і четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ст.124 КУпАП здійснюють судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів (ст. 221 КУпАП).

Згідно з п. 5 Розділу I Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року № 1395 (надалі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якщо воно вчинене особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років, або його розгляд не віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський відповідно до статті 255 КУпАП складає протокол про адміністративне правопорушення; поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені, зокрема статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п.1 Розділу VIII Інструкції, у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб, до якого додаються: 1) схема місця ДТП (додаток 7), яку підписують учасники ДТП та поліцейський; 2) пояснення учасників пригоди та свідків (у разі їх наявності); 3) показання технічних приладів (у разі їх наявності); 4) показання засобів фото- та/або відеоспостереження (у разі їх наявності); 5) інші матеріали, які необхідні для прийняття рішення у справі.

Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У пункті 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Ashingdane v. the United Kingdom», пункт 57, Series A, № 93).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Основного Закону України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом частини третьої статті 124 Основного Закону України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" в тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Із змісту позовних вимог та доводів апеляційної скарги вбачається, що в даній справі ОСОБА_1 просить визнати бездіяльність Відповідача та зобов`язати належно розглянути матеріали дорожньо-транспортної пригоди, а саме встановити всі обставини справи, вжити заходів щодо об`єктивного визначення винних осіб на підставі висновку судового експерта № 2018-02-27 від 27 лютого 2018 року.

Однак, колегією суддів встановлено, що факт дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02 листопада 2016 року, близько 19 год. 20 хв., відповідно до якої, керуючи технічно справним автомобілем «НІССАН», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Зодчих, 10 в м. Києві, в порушення вимог п.16.12 ПДР, рухаючись на перехресті рівнозначних доріг ОСОБА_1 не надав переваги у русі транспортному засобу «ТОЙОТА», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , що наближався справа, в результаті чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів і обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень вже був предметом судового розгляду.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за якою накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімуму доходів громадян, тобто у розмірі 340 грн.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року Постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року відносно ОСОБА_1 змінено на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП. Викладено резолютивну частину постанови наступним чином: визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо нього на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ч. 2 ст. 38 КУпАП.

Отже, рішення у справі, яким визнано ОСОБА_1 винним у дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 02 листопада 2016 року, набрало чинності.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду справи Апеляційним судом міста Києва зазначений Позивачем висновок № 2018-02-27 експертного автотехнічного дослідження по дорожньо-транспортній пригоді, відповідно до якого інший учасник пригоди - водій автомобіля марки «Toyota Land Crouser» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 вже існував, проте ОСОБА_1 з невідомих причин не був долучений до матеріалів справі про адміністративне правопорушення.

Отже, встановлені обставини дають колегії суддів підстави вважати, що даний позов щодо зобов`язання належно розглянути матеріали дорожньо-транспортної пригоди, а саме встановити всі обставини справи, вжити заходів щодо об`єктивного визначення винних осіб на підставі висновку судового експерта № 2018-02-27 від 27 лютого 2018 року зводяться до незгоди Позивача із вищезазначеними судовими рішеннями.

Обраний же Позивачем спосіб захисту у даному провадженні щодо зобов`язання Відповідача здійснити перевірку обставин ДТП нівелює як наслідок складання чи не складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно іншої особи, тому доводи ОСОБА_1 , щодо належного розгляду матеріалів ДТП, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки його наслідком мало б бути складання протоколу.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, скласти процесуальні документи з метою притягнення до адміністративної відповідальності іншу особу, не створить для скаржника жодних юридичних прав та/чи обов`язків, з чим погоджується колегія суддів.

Як вже було зазначено вище, справа про адміністративне правопорушення по факту скоєння порушення Правил дорожнього руху була розглянута, тобто рапорт працівника поліції, схеми ДТП, тощо, вже були предметом оцінки суду та з цього питання прийняте судове рішення, яке набрало законної сили.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року, прийнятій за наслідками розгляду справи № 712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, вказала на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Враховуючи наведені обставини та норми права, колегія суддів приходить до висновку, що спір у цій справі не є адміністративним, оскільки Відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відтак, оскільки позовні вимоги про визнання протиправними дій Відповідача не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, то провадження по справі підлягає закриттю.

Такі висновки узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.06.2019 року по справі № 638/3490/18.

Щодо посилань ОСОБА_1 на наданий висновок експертизи, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки Позивач не був позбавлений можливості надати суду свої доводи та міркування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у даній справі закрити.

Керуючись ст. ст. 229, 238, 241, 242, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Києві Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

О.М. Оксененко

Повний текс складено 02.06.2020 року.