Справа № 821/1115/16
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2020 року

м. Київ

справа №821/1115/16

касаційне провадження №К/9901/37997/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Усенко Є.А.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 (суддя Попов В.Ф.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 (головуючий суддя - Косцова І.П.; судді: Стас Л.В., Турецька І.О.) у справі № 821/1115/16 за позовом Приватного підприємства «Поліекспо» до Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області, Управління Державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонської області про стягнення пені за прострочення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство «Поліекспо» в серпні 2016 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області та Управління Державної казначейської служби України у м. Херсоні Херсонської області, в якому просило стягнути з державного бюджету на його користь пеню в сумі 625562,95 грн. за прострочення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.

Херсонський окружний адміністративний суд постановою від 23.11.2016 позовні вимоги задовольнив повністю.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 16.02.2017 залишив постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Херсонська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Херсонській області оскаржила їх у касаційному порядку.

В касаційній скарзі відповідач-1 просить скасувати постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2016, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Херсонська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Херсонській області зазначає, що оскаржувані судові рішення прийняті без повного дослідження всіх істотних обставин справи, а також звертає увагу на те, що вона діяла в межах повноважень та відповідно до вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21.01.2013 та 20.02.2013 позивачем подано до органу доходів і зборів податкові декларації з податку на додану вартість за грудень 2012 року та січень 2013 року, в рядку 23 яких заявлено суми в розмірі 1613549,00 грн. та 1717925,00 грн., що підлягають бюджетному відшкодуванню відповідно.

Контролюючим органом проведено документальні позапланові виїзні перевірки правомірності нарахування Приватним підприємством «Поліекспо» бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника в банку за листопад, грудень 2012 року та січень 2013 року, результати яких оформлено довідками від 07.02.2013 № 906/15.4/19236745 та від 04.04.2013 № 2085/15.4/19236745.

За наслідками цих контрольних заходів підтверджено зазначені підприємством суми бюджетного відшкодування, проте фактично їх перераховано на рахунок позивача в банку 26.06.2013 і 27.11.2015.

Відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - це відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

За правилами пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Згідно з пунктами 200.10, 200.11, 200.12, 200.13 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

За наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Орган державної податкової служби зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування або шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку, або шляхом оформлення (випуску) казначейського фінансового векселя (за згодою платника податків) протягом п`яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

У справі, яка розглядається, суди встановили, що граничним строком перерахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1613549,00 грн. за грудень 2012 року на адресу Приватного підприємства «Поліекспо» було 27.03.2013, тоді як фактично суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1008537,32 грн. відшкодовано позивачу 26.06.2013, а суму в розмірі 605011,68 грн. - 27.11.2015.

Граничним строком перерахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1717925,00 грн. за січень 2013 року на адресу підприємства було 25.04.2013, тоді як фактично суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1034165,19 грн. відшкодовано позивачу 26.06.2013, а суму в розмірі 683759,81 грн. - 27.11.2015.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

За таких обставин висновок судових інстанцій про те, що суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість за грудень 2012 року та січень 2013 року, які не були відшкодовані позивачу, набули статусу бюджетної заборгованості, на яку нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення, ґрунтується на правильному тлумаченні норм матеріального права.

Наведене застосування пункту 200.23 статті 200 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) узгоджується з правовим висновок Верховного Суду України, висловленим у постанові від 03.06.2014 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Завод «Південкабель» до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у м. Харкові Державної податкової служби, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення суми, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Подібні висновки щодо застосування наведених норм права викладено й у постанові Верховного Суду у складі суддів палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 14.03.2019 у справі № 822/553/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Славутський комбінат «Будфарфор» до Славутської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області, Славутського управління Державної казначейської служби України Хмельницької області про стягнення коштів.

Водночас Верховний Суд у цій справі висловив правову позицію про те, що позовна вимога про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість з Державного бюджету України може бути заявлена в межах строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для подання заяви про відшкодування надміру сплачених грошових зобов`язань, тобто протягом 1095 днів.

Вимоги частин четвертої та п`ятої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях), які кореспондують правилам частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15.12.2017), зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.

Утім, вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій достеменно не перевірили дотримання позивачем при зверненні до суду з вимогою про стягнення пені на суму несвоєчасно відшкодованого податку на додану вартість за грудень 2012 року та січень 2013 року строку, встановленого пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Зокрема, як у рішенні суду першої інстанції, так і в рішенні суду апеляційної інстанції, відсутній розрахунок пені, яка підлягає стягненню на користь Приватного підприємства «Поліекспо» з Державного бюджету України. Натомість долучений платником до матеріалів справи розрахунок суми пені свідчить про неврахування ним строку в 1095 днів при його складенні.

За правилами ж частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Таким чином, постановлені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суд на підставі встановлених ним обставин та досліджених доказів, з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, повинен дійти висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-IX, статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Херсонської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 у справі № 821/1115/16 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

Є.А. Усенко