Справа № 813/3185/16
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

813/3185/16
6-а/465/4/20
У Х В А Л А

судового засідання

02.06.2020 року Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Левицькому М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові матеріали клопотання ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 про повторне накладення штрафу на винну посадову особу та встановлення нового строку подання звіту, -

встановив:

Заявники звернулись в суд з клопотанням, в якому просять суд накласти на керівника Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції Міськіва Ю.А. штраф за повторне невиконання рішення суду та неподання звіту про виконання судового рішення, а саме постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправних дій, зобов`язання вчинити дії і встановлення судового контролю у розмірі 70 580, 00 грн. (сімдесят тисяч чотириста вісімдесят) гривень. Просять половину суми штрафу стягнути на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 35 240, 00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень, іншу половину штрафу до Державного бюджету України в розмірі 35 240, 00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень; встановити Державній установі «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції новий строк для подання звіту на виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16.

В обґрунтування заяви посилаються на положення норм п..п. 2, 4, 5 ст. 267 КАС України (в редакції 2005 року), згідно яких контроль за виконанням судового рішення здійснює суд, а також на рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009, від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, на рішення від 06 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» та на рішення від 07 травня 2002 року у справі «Бурдов проти Росії».

В судове засідання заявники ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не прибули, через канцелярію суду подали заяву, в якій просять розглянути клопотання про повторне накладення штрафу на винну посадову особу та встановлення нового строку подання звіту без їх участі, дане клопотання підтримують в повному обсязі та просять задоволити. Також долучають до заяви копію повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 10.03.2020р. №18870/В-3 в підтвердження факту невиконання судового рішення.

ДУ «Львівська виправна колонія №48» в судове засідання представника не забезпечила, була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Разом з тим, через електронну пошту суду представником ДУ «Львівська виправна колонія №48» - адвокатом Школьною А.В., скеровано клопотання про відкладення розгляду справи. У той же час, в матеріалах справи (а.с.30 - 43) міститься заперечення на клопотання про повторне накладення штрафу з додатками, в якому в.о. начальника установи просить таке залишити без задоволення, а також клопотання представника ДУ «Львівська виправна колонія №48» по довіреності С.П. Данилишина, в якому він просить залишити без розгляду клопотання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про повторне накладення штрафу на винну посадову особу.

З огляду на дану обставину та зважаючи на розумність строків розгляду справи, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи у відсутності сторін, прийнявши рішення за матеріалами справи.

У зв`язку з цим, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, на підставі п.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, давши їм належну оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16 позов ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, про визнання протиправними дій, зобовязання вчинити дії і встановлення судового контролю задоволено. Визнано протиправними дії Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо нарахування страхових внесків (єдиний внесок) відповідно до ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції до 2007 року, що діяла в період проходження служби особи рядового і начальницького складу ОСОБА_1 2001-2006 років. Визнано протиправними дії Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції щодо не врахування висновків у постанові Львівського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2013 року у справі №813/6837/13-а в частині зобов`язання сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування. Зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції нарахувати та сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування зі сум грошового забезпечення, на яке нараховуються страхові внески, та яке було присуджено ОСОБА_1 постановами Сихівського районного суду м. Львова від 13.12.2006 року у справі № 2-1980/06 та Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2012 року у справі №2а-14133/11/1370 у відповідності до ст.. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464 VI єдиний внесок для платників, зазначених в абзаці 7 пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону (військових частин та органів, які виплачують грошове забезпечення особам, зазначеним у пункті 9 частини 1 статті 4 цього Закону), за ставкою в розмірі 34,7 відсотка суми грошового забезпечення. Зобов`язано Державну установу «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції подати до 30.06.2017 року звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної установи «Львівська виправна колонія №48» на постанову Франківського районного суду міста Львова від 29.05.2017 року у справі № 813/3185/16.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року у справі № 876/4677/18, накладено на керівника Львівської виправної колонії № 48 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області Міськіва Ю.А. штраф за невиконання звіту про виконання судового рішення, а саме постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі №813/3185/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії і встановлення судового контролю у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб станом на 01.01.2018 року, що в грошовому еквіваленті становить 35240,00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок грн), з яких 17 620,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень стягнено в користь ОСОБА_1 та 17 620,00 грн. (сімнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень до Державного бюджету України. Зобов`язано ДУ «Львівська виправна колонія №48» подати звіт про виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017р. у справі № 813/3185/16 в місячний строк з дня отримання цієї постанови суду апеляційної інстанції.

В матеріалах справи (а.с. 10 - 24) міститься звіт ДУ «Львівська виправна колонія (№48) від 15.02.2019р. № 95 про виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16. Проте, звіт носить формальний характер, не містить відомостей про повне виконання судового рішення.

Вирішуючи питання стосовно обґрунтованості клопотання заявників про зобов`язання відповідача надати звіт про виконання судового рішення, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.267 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення постанови Франківського районного суду м. Львова від 29.05.2017р.) суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. З цією нормою кореспондуються положення абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163, абзацу п`ятого пункту 4 частини першої статті 207 названого Кодексу, згідно з якими у резолютивній частині постанови суду першої чи апеляційної зазначається встановлений судом строк для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіт про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі.

Такий контроль здійснюється судом першої інстанції шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої, апеляційної чи касаційної інстанцій, а вразі неподання такого звіту встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

Відповідно до частин 2, 3, 7 ст.382 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України. Сплата штрафу не звільняє від обов`язку виконати рішення суду і подати звіт про його виконання. Повторне невиконання цього обов`язку тягне за собою застосування наслідків, установлених частинами першою і другою цієї статті, але розмір нового штрафу при цьому збільшується на суму штрафу, який було або мало бути сплачено за попередньою ухвалою.

Що стосується тлумачень стороною відповідача судового рішення в частині сум, які присуджені, і з яких належало сплатити страхові внески то суд відхиляє такі, оскільки згідно з абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Крім того, судові рішення, що набрали законної сили, відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», ст.14 КАС України, є обов`язковими до виконання.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «ОСОБА_3 проти України» (Заява № 40450/04) зазначив, що право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II). Європейський суд також зазначив, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), [GC], N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V); що у такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (див., серед інших джерел, згадане вище рішення у справі Войтенка, п. 53) ; що відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (див. рішення у справі „Бурдов проти Росії, N 59498/00, ECHR 2002-III).

Крім того, в рішенні у справі «ОСОБА_3 проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

Згідно ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зважаючи на те, що необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкової для виконання постанови суду від 29 травня 2017 року не пов`язана ні із складністю виконавчого провадження, ні з поведінкою самого заявника, а є наслідком протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, у зв`язку з чим затримка у виконанні постанови суду становить більше року, суд приходить до висновку, що така затримка є невиправданою та надмірною.

Враховуючи, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції, тому суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 382 КАС України, суд, -

постановив:

Накласти на керівника Львівської виправної колонії № 48 управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області штраф за повторне невиконання рішення суду та неподання звіту про виконання судового рішення, а саме постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції про визнання протиправних дій, зобов`язання вчинити дії і встановлення судового контролю у розмірі 70 580, 00 грн. (сімдесят тисяч чотириста вісімдесят) гривень, з яких половину суми штрафу стягнути на користь позивача ОСОБА_1 в розмірі 35 240, 00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень, іншу половину штрафу до Державного бюджету України в розмірі 35 240, 00 грн. (тридцять п`ять тисяч двісті сорок) гривень.

Встановити Державній установі «Львівська виправна колонія №48» Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції місячний строк, з дня набрання ухвалою законної сили, для подання звіту на виконання постанови Франківського районного суду м. Львова від 29 травня 2017 року у справі № 813/3185/16, з дня отримання ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Відповідно до розділу VI Прикінцевих положень КАС України, цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя В. Кузь