Справа № 480/1049/20
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про закриття провадження у справі
03 червня 2020 р. Справа № 480/1049/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Гелети С.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, треті особи - Соснівська сільська рада Конотопського району Сумської області, приватне сільськогосподарське підприємство агрофірма "Соснівська" про визнання протиправними та скасування наказів,-
Від третьої особи Соснівської сільської ради Конотопського району Сумської області за № 121 від 26.03.2020 та від третьої особи Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірма "Соснівська" за №12 від 01.04.2020 надійшли письмові пояснення по справі, в яких зазначається про підтримку обґрунтувань позивача, просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, зазначається про аналогічні із адміністративним позовом обставини.
Відповідачем подано до суду клопотання від 26.03.2020 про закриття провадження у справі. В ньому відповідач зазначає, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані тим, що спірними наказами громадянам надано дозволи на розроблення проектів землеустрою із земель, які не перебувають у державній власності і позивач вважає, що такі землі належать до колективної КСП "Соснівське", тобто належать власникам земельних часток (паїв) та знаходяться в межах колективної власності КСП "Соснівське". Разом із тим, відповідач зазначає, що на час звернення позивача до суду оскаржувані накази про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вичерпало свою дію, відсутній предмет спору, спірні земельні ділянки зареєстровані в Держаному реєстрі речових прав за приватною формою власності, а тому вимога скасувати оскаржувані накази втратила актуальність у зв`язку з тим, що вони вичерпали свою дію. Відповідач зазначав, що, виходячи зі змісту рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009, наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області є ненормативним правовим актом, що передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).
На вимогу суду надати докази в обґрунтування клопотання про закриття провадження у справі, представником відповідача було надано до суду додаткові пояснення від 13.04.2020, а також окремо по кожному спірному наказу повторно клопотання про закриття провадження разом із додатками, а саме належним чином завірені копії спірних наказів, в т.ч. заяви фізичних осіб, а також накази від 28.01.2020 про затвердження проектної документації та надання у власність земельних ділянок фізичним особам, витяги із Державного земельного кадастру з інформацією про реєстрацію речового права на земельні ділянки.
Відповідач додатково зазначив, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.11.2004 року №1553 «Про затвердження Положення про Державний фонд документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру в Сумській області, а саме відділ в Конотопському районі є держателем місцевого фонду документації із землеустрою, в якому зберігається наступна документація, зокрема, та, яка надавалася позивачем до адміністративного позову, а саме «Технічна документація по визначенню земель, які підлягають передачі у колективну власність членам к-а «Соснівський» Конотопського району Сумської області», розроблена у 1995 році. Також в наявності у ГУ Держгеокадастру в Сумській області, а саме відділу в Конотопському районі «Схема поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства «Соснівський» Конотопського району Сумської області», розроблена в 1997 році містить схематичне зображення земель переданих до земель запасу (тобто державної форми власності) згідно Розпорядження Конотопської РДА від 15.04.2002 року № 149, яку відповідачем додано до матеріалів справи.
Також в наявності у ГУ Держгеокадастру в Сумській області, а саме відділу в Конотопському районі «Технічна документація по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян-власникам земельних сертифікатів колишнього КСП «Соснівський» на території Соснівської сільської ради», розробленої у 2004 році. Під час розроблення «Технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадян-власникам земельних сертифікатів колишнього КСП «Соснівський» на території Соснівської сільської ради» згідно до пункту 2 розпорядження голови Конотопської районної державної адміністрації №149 від 15.04.2002 «Про надання дозволу на проведення землевпорядних робіт по виділенню земельних паїв в натурі та виготовленню державних актів на право приватної власності на землю» виключено із земель, що підлягали розпаюванню, землі на площі 115,4 га, в тому числі багаторічні насадження 12,6 га, пасовища 102,8 га, передавши їх до земель запасу.
Відповідно до реєстру других примірників державних актів у відділі зберігаються державні акти на право постійного користування землею серії СМ №00000012 від 04.07.1995 року та на право колективної власності серії СМ №07 від 04.07.1995 року, які видані колгоспу-асоціації пайщиків «Соснівський». Згідно плану зовнішніх меж землекористування, зазначеного на державних актах, земельний масив, на який надано дозволи ГУ Держгеокадастру у Сумській області, перебував в землях колективної власності колишнього колгоспу-асоціації пайщиків «Соснівський» .
Також відповідач звертав увагу суду на те, що постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 29.12.2012 р. у справі № 577/6344/14-а, провадження № 2-а/577/140/14, в межах якої було скасовано рішення Соснівської сільської ради VIII сесії 23 скликання від 15.05.2000 р., не є доказом перебування земельної ділянки у колективні власності, оскільки пасовища площею 102,8 га, які є фактично предметом спору у даній справі, передані до земель запасу згідно до пункту 2 розпорядження голови Конотопської районної державної адміністрації №149 від 15.04.2002 року «Про надання дозволу на проведення землевпорядних робіт по виділенню земельних паїв в натурі та виготовленню державних актів на право приватної власності на землю» шляхом виключення із земель, що підлягали розпаюванню.
Враховуючи вищевикладене, відповідач просить суд закрити провадження у справі за відсутності предмету спору та надання земельних ділянок вже у власність фізичним особам, в додатки до клопотань про закриття надано додатково, крім належним чином завірених копії спірних наказів від 25.11.2019, надано також накази від 28.01.2020, якими затверджено проектну документацію та надано земельні ділянки у власність фізичним особам кожному окремо по 2га. Також представником відповідача додатково здійснено витяги із ДЗК про інформацію щодо реєстрації в Державному реєстрі прав земельних ділянок, які також містять інформацію щодо передачи окремих земельних ділянок в оренду юридичній особі.
Судом було отримано від позивача письмові пояснення щодо клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в яких ОСОБА_1 проти закриття провадження у справі заперечує, додатково пояснює, що оригінали спірних наказів, з яких позивачем було здійснено відповідне копіювання та надано до матеріалів справи і знаходяться в «Проекті землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність 49 громадян для ведення особистого селянського господарства», справу вважає складною, а тому просить розгляд справи здійснювати із викликом сторін.
Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду та Верховний суд неодноразово викладала правову позицію з питань юрисдикції спорів щодо оскарження рішень про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), зазначаючи про спір, який підлягає розгляду в адміністративному судочинстві. Надання дозволу на розробку проекту землеустрою, як і надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, є лише стадіями набуття особою права власності або користування на земельну ділянку. У постанові від 17 жовтня 2018 року (№ 380/624/16-ц) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак, отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не являється правовстановлюючим актом.
У постанові від 30 травня 2018 року у справі №826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного рішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. При прийнятті такого рішення орган державної влади виконує дозвільну функцію, що притаманна органу державної влади у публічно-правових відносинах.
Тому спір як щодо рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, так і оскарження дій суб`єкта владних повноважень щодо надання чи відмови у наданні такого дозволу є публічно-правовим.
Так, наданими представником відповідача документами щодо спірних наказів, підтверджується, що до звернення позивача до суду розроблений проект на замовлення фізичних осіб було затверджено наказами ГУ Держгеокадастру в Сумській області від 28.01.2020 та надано у власність заявникам відповідні земельні ділянки, внесено записи про права власності до Державного реєстру прав щодо нових земельних ділянок, частина земельних ділянок окремими фізичними особами передана в оренду іншій юридичній особі.
Дані обставини, зазначені відповідачем, зумовили подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, в якій позивач додатково просить скасувати накази ГУ Держгеокадастру в Сумській області від 28.01.2020, якими затверджено проекти землеустрою та надано у власність земельні ділянки фізичним особам кожному по 2 га та по яким внесено записи до Державного реєстру прав, просить скасувати записи в Державному реєстрі прав..
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №685/1346/15-а.
За змістом статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Частиною 2 статті 4 Земельного кодексу України передбачено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель
З огляду на викладене, наявний в межах даної справи спір не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства. Спірні правовідносини стосуються вже набутого фізичними особами права власності на земельні ділянки, у випадку задоволення позову будуть порушеними майнові права вказаних осіб. Тому цей спір не є публічно-правовим, а має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи з положень статті 13 Конституції України, статей 177, 181, 324 ЦК України, земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.
Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується, в тому числі, на принципі забезпечення рівності прав власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.
Таким чином, якщо в результаті прийняття уповноваженим органом рішення особа набуває речове право на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін цього спору.
Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду вважала помилковим висновок судів попередніх інстанцій щодо можливості розгляду вимог в частині скасування рішення Міськради від 19 квітня 2016 року № 2-546 «Про надання ПАТ «Черкаське хімволокно» дозволу на розроблення документації із землеустрою на АДРЕСА_39 та АДРЕСА_39 » стосовно частини спірної земельної ділянки площею 0,0122 га, а також висновків, що спір у цій справі є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, з огляду на те, що рішення Міськради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою є одним з етапів процесу отримання права власності чи користування земельної ділянки, а реалізація права користування відбулась на підставі рішення відповідача про надання ПАТ «Черкаське хімволокно» земельної ділянки в оренду шляхом укладення відповідного договору.
Вирішуючи питання юрисдикційної належності спору, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2019 року у справі №826/4509/17 (провадження №11-81апп19) щодо дослідження спору з тих підстав, що земельна ділянка розташована за тією ж адресою, що й житловий будинок позивачки, зазначила, що оскаржуване рішення міськради про виділення земельної ділянки у власність третьої особи є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання. Скасування такого акта не породжує наслідків для власника земельної ділянки, оскільки в такої особи виникло право власності на земельну ділянку, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Отже, обраний позивачкою спосіб захисту порушеного права не забезпечує його реального захисту. Беручи до уваги наведене і враховуючи заявлені позовні вимоги та характер спірних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі є обґрунтованим, оскільки правовідносини в цій справі мають вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду постанові від 16 жовтня 2018 року (справа №914/870/17) під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі. Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері оформлення права власності може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання рішення незаконним розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовну вимогу про визнання рішення незаконним можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 Цивільного кодексу України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №826/240/16, від 26.02.2020 по справі № 810/2938/17 провадження № 11-935апп19.
Переглядаючи справу в касаційному порядку Верховний Суд, який відповідно до частини 3 статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і спрямування у такий спосіб судової практики в єдине і правильне правозастосування (вказівка напрямку, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснення змісту акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізація на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.
Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини 5 статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.
Як зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, предметом у спорі є скасування наказів ГУ Держгеокадастру у Сумській області про надання дозволів фізичним особам на розробку проекту землеустрою від 25.11.2019, і прийнятих в подальшому наказів ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 28.01.2020 про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельних ділянок фізичним особам, скасування записів про права в Державному реєстрі прав.
Виникнення спірних правовідносин у справі, яка розглядається, стало підставою для набуття фізичними особами права власності на земельні ділянки, обумовлено незгодою позивача з правомірністю розпорядження відповідачем земельною ділянкою, яка, як зазначає позивач, належить йому та іншим фізичним особам, як колишнім членам КСП «Соснівська».
З огляду на викладене, наявний спір не пов`язаний безпосередньо із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, а існує спір про право, що виключає розгляд справи у порядку адміністративного судочинства. Спірні правовідносини стосуються дослідження судом набутого фізичними особами права власності на земельні ділянки і у разі прийняття рішення про задоволення позову у даному випадку таке не матиме наслідком поновлення порушеного права позивача, не дозволить остаточно вирішити спір між позивачем та цими особами щодо права на земельні ділянки, а відтак не буде виконаним основне завдання судочинства. Суд наголошує, що у випадку задоволення позову будуть порушеними майнові права фізичних осіб, яким було надано у власність земельні ділянки.
Оскаржувані накази від 25.11.2019 про надання дозволів на виготовлення фізичними особами технічної документації на земельну ділянку, як перший етап процесу передачі ділянки у власність, відповідачем було реалізовано і вичерпало свою дію, оскільки земельні ділянки наказами від 28.01.2020 (які також позивач просить скасувати в заяві про збільшення позовних вимог) передані у власність фізичним особам, а тому захист прав позивача у адміністративному судочинстві виключно шляхом скасування рішення суб`єкта владних повноважень про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою є неможливим.
Таким чином, предметом оскарження у цій справі є не стільки накази ГУ Держгеокадастру в Сумській області як суб`єкту, наділеного владно-управлінськими функціями, - скільки передача у власність земельної ділянки, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Керуючись ст. ст. 238, 248, 256, 294 КАС України, суд,
Клопотання ГУ Держгеокадастру в Сумській області про закриття провадження у справі задовольнити.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження, передбачений ст. 295 КАС України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.06.2020

Суддя С.М. Гелета