Справа № 540/452/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 р. м. ХерсонСправа № 540/452/20

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Дубровної В.А.,

при секретарі: Мельник О.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Андрійченка А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт нерухомого майна та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

21 лютого 2020 року ОСОБА_2 (далі - позивач 1, ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 (далі - позивач 2, ОСОБА_1 ) ( разом - позивачі) звернулися до суду з позовом до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - відповідач, Суворовський РВ ДВС у м. Херсоні), у якому просять:

- визнати дії державного виконавця Колесник Ю.В. ВДВС Суворовського РУЮ в Херсонській області щодо винесення постанов відповідно до майна ОСОБА_1 - 30.01.2004 р., ОСОБА_2 - 12.08.2004 р. про арешт нерухомого майна, а саме житлового будинку з сараєм та відповідними надвірними спорудженнями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 - неправомірними та скасувати зазначені постанови;

- зобов`язати Суворовський районний відділ виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внести відомості про скасування зазначених постанов до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 27 березня 2020 р.

Ухвалою суду від 27.03.2020 року вирішено продовжити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 08.05.2020 року вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, призначено підготовче засідання на 28.05.2020 р., встановлено позивачам строк подання заяв про поновлення строку звернення до суду з даним позовом з доказами поважності причин його пропуску - до 25 травня 2020 р.

Як встановлено судом 25.05.2020 року позивачами надано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, у якій обґрунтовують поважність причин його пропуску станом здоров`я, а також відсутністю коштів для сплати судового збору. При цьому, позивачі, посилаючись на рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року, зазначають, що обмеження строку звернення до суду може мати місце лише при відсутності впливу на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Враховуючи, що необхідність звернення до суду у позивачів виникла тільки у 2020 році внаслідок ініціювання питання приватизації земельної ділянки, останні просять поновити строк звернення до суду з даним позовом.

У підготовчому засіданні позивачка підтримала вказану заяву та просила її задовольнити.

У підготовчому засіданні представник відповідача підтримав позицію Суворовського РВ ДВС у м. Херсоні, викладену у відзиві на позовну заяву, щодо пропуску позивачами строку звернення до суду, встановленого ст. 122 КАС України, вказуючи на те, що позивачі отримали відповіді Суворовського РВ ДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області зі спірних питань у квітні 2018 р., а до суду звернулись у лютому 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 08.05.2020 року було встановлено, що позивачами пропущено шестимісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України, оскільки про арешт нерухомого майно позивачам стало відомо у березні 2016 р. після отримання витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Натомість, до суду позивачі звернулись лише 21.02.2020 р., тобто більше, ніж через чотири роки.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачами строку звернення до суду з урахуванням вказаних позицій сторін, суд зазначає наступне.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.03.2020 р. у справі № 826/10808/18.

Як зазначалось вище, в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивачі вказують, серед іншого, на відсутність коштів для сплати судового збору.

Проте, вказаний довід позивачів суд відхиляє, оскільки КАС України не визнає майнову неспроможність особи поважною причиною пропущення строку звернення до суду та підставою для поновлення такого строку. Усі особи, які перебувають під юрисдикцією України, мають право на безоплатну правову допомогу (стаття 8 Закону України від 02.06.2011 № 3460-VI "Про безоплатну правову допомогу").

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 826/13430/17.

Щодо доводу позивачів про те, що своєчасному зверненню до суду перешкоджав їх незадовільний стан здоров`я, то суд вважає його необґрунтованим, оскільки в порушення ч. 1 ст. 77 КАС України позивачами не надано жодного доказу на підтвердження вказаних обставин.

Щодо посилання позивачів на рішення Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року, то в контексті даних спірних правовідносин суд також вважає його необґрунтованим, оскільки у вказаному судовому рішенні Конституційний Суд України зазначив, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя. Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Натомість, Конституція України гарантує право кожного на судовий захист своїх прав та інтересів, що включає також право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. При цьому звернення до суду може здійснюватися у межах встановленого строку, який в адміністративному судочинстві визначений як строк звернення до суду.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого фізична або юридична особа, орган державної влади та місцевого самоврядування можуть звернутися до суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Зміст принципу правової визначеності розкрито у ряді рішень Конституційного Суду України. Наприклад, у Рішенні від 29 червня 2010 року №17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права, зазначивши, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, в якому стверджується, що обмеження основних прав людини і громадянина та втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дозволять особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Відповідно до приписів частини першої статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика Європейського суду з прав людини, через рішення якого відбувається практичне застосування цієї Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справах "Салов проти України", п. 93, "Сутяжник" проти Росії", п. 38) підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Отже, встановлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень у адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії у часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи, що може бути зумовлено скасуванням рішення або визнанням незаконної дії (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі не тільки сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, але й стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в ухвалах від 17 квітня 2018 року у справі № 9901/473/18, від 11 березня 2019 року у справі № 9901/95/19, від 08 квітня 2019 року у справі № 9901/138/19 та від 03 червня 2019 року у справі № 640/3940/19.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Суд зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на звернення до суду.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною 1 статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Водночас, позивачами пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, проте обґрунтованих обставин та належних доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі позивачів, причин, які б зумовили поважність пропуску встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України строку звернення до суду позивачами не наведено, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати підстави, вказані позивачами у заяві від 25.05.2020 р., поважними причинами для поновлення строку звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статі 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав не визнання причин, вказаних позивачами у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду, поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 240 КАС України про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена.

За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про залишення позовної заяви без розгляду ( п. 1 ч. 2 ст. 183 КАС України).

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями постанови КМ України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", зі змінами, внесеними постановами КМ України від 25.03.2020 р. № 239, від 22.04.2020 р. № 291 та від 04.05.2020 р. № 343, якими запроваджено до 22 травня 2020 року на усій території України карантин.

Постановою КМ України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" установлено з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 р., розділ VI " Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, зокрема, щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

На підставі викладеного та керуючись ст. 122-123,183, 240, 243, 248 КАС України, суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ), ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (місце знаходження 73003, м. Херсон, вул. Бориса Мозолевського, буд. 2, , ) про визнання неправомірними дій державного виконавця, скасування постанов про арешт нерухомого майна та зобов`язання вчинити певні дії, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачам, що постановлення ухвали про залишення без розгляду не позбавляє їх права звернутись до суду повторно в загальному порядку, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду в 15-денний строк з дня складання повного судового рішення, але не пізніше 15-денного строку з дня закінчення карантину. При цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомукаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Вступну та резолютивну частини ухвали проголошено 28 травня 2020 р.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 02 червня 2020 р.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 105000000