Справа № 640/2713/19
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2713/19 Суддя першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Василенка Я.М. та Бабенка К.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату, Військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва та призовної комісії Голосіївського району м. Києва, за участю третьої особи Бородянського районного військового комісаріату Київської області, про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними та скасувати дії Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату від 07 грудня 2018 року щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 у Голосіївському районному у м. Києві військовому комісаріаті;

- зобов`язати Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат зняти ОСОБА_1 з військового обліку у призовній дільниці Голосіївського району м. Києва та повернути особову справу до Бородянського районного військового комісаріату Київської області для повторного взяття на військовий облік;

- визнати протиправним та скасувати рішення (індивідуальний акт) військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби, на підставі якого призовною комісією Голосіївського району м. Києва було прийнято рішення про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов його на військову службу;

- визнати протиправним та скасувати рішення (індивідуальний акт) призовної комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов на строкову військову службу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково визнано протиправними дії Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату від 07 грудня 2018 року щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 у Голосіївському районному у м. Києві військовому комісаріаті.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням у частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, визнавши, що Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат діяв неправомірно, не ухвалив судового рішення, яке б гарантувало поновлення порушеного права. Також позивач зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що облікова картка призовника, на яку суд першої інстанції посилається як на доказ у справі, насправді є актом індивідуальної дії, який оскаржується. Позивач просить врахувати, що військово-лікарським комісіям районних (міських) військових комісаріатів не надано повноважень переглядати постанови військово-лікарських комісій того ж рівня, а Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат не мав повноважень направляти його на проходження огляду. Додатково в апеляційній скарзі наголошується на тому, що суд першої інстанції належним чином не дослідив докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 захворювань, які є підставою для визнання його непридатним до військової служби в мирний час. Також позивач вважає, що суд першої інстанції незаконно відмовив у призначенні судово-медичної експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від інших учасників справи до суду не надходив.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з паспортом серії НОМЕР_1 із 18 липня 2015 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до посвідчення про приписку позивач 17 липня 2015 року був взятий на військовий облік Бородянським районним військовим комісаріатом Київської області.

Згідно з витягом з книги протоколів районної комісії з приписки Бородянського районного військового комісаріату Київської області від 01 жовтня 2015 року, протокол № 10, ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 10 ст. 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний та таким, що підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних.

Разом з тим 07 грудня 2018 року ОСОБА_1 було взято на військовий облік призовників Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату.

Рішенням військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року позивача визнано придатним до військової служби в Збройних Силах України.

Також 07 грудня 2019 року призовною комісією Голосіївського району м. Києва прийнято рішення про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов його на військову службу.

Не погоджуючись із такими діями та рішеннями Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату, Військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва та призовної комісії Голосіївського району м. Києва, ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний. Позивач, як громадянин, на якого покладається військовий обов`язок, підлягає взяттю на військовий облік призовників з урахуванням реєстрації його місця проживання. Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 з 18 липня 2015 року є: АДРЕСА_1 . Під час розгляду справи суд першої інстанції не встановив факту зміни місця проживання позивача. Дослідивши витяг з алфавітної книги за 1996 рік, суд першої інстанції встановив, що навпроти даних позивача міститься відмітка « 01.10.2015, Голосіївський РВК, вих № 3901». У той же час, Бородянським районним військовим комісаріатом Київської області не надано письмової заяви позивача про зняття з військового обліку, із зазначенням причин такого зняття, та її погодження військовим комісаром, як того вимагає п. 42 Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352, а в копії посвідчення про приписку позивача відсутні дані (штамп) про зняття його з військового обліку.

З листа Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату від 17 грудня 2018 року № 2/3/3366 суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 був взятий на військовий облік призовників Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату 07 грудня 2018 року. Підставою для взяття на облік стало повідомлення військового комісара Бородянського районного військового комісаріату Київської області про розшук призовника та постановку на військовий облік. У той же час, таких даних третьою особою надано не було.

Оскільки ОСОБА_1 заперечував добровільне зняття з військового обліку в Бородянському районному військовому комісаріаті Київської області, а судом під час розгляду справи не встановлено вчинення ним у військовому комісаріаті відповідних дій, які передбачають таке зняття, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що Голосіївським районним у м. Києві військовим комісаріатом було взято позивача на військовий облік з порушенням вимог чинного законодавства та визнав такі дії протиправними.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року в частині задоволення позовних вимог в апеляційному порядку не оскаржене та не переглядається.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату зняти ОСОБА_1 з військового обліку у призовній дільниці Голосіївського району м. Києва та повернути особову справу до Бородянського районного військового комісаріату Київської області для повторного взяття на військовий облік, суд першої інстанції виходив з того, що для зняття з військового обліку призовник зобов`язаний особисто з`явитися до районного військового комісаріату і подати письмову заяву, в якій зазначається причина зняття з військового обліку та точна адреса нового місця проживання, і у разі потреби подати відповідні документи. Дозвіл на зняття призовників з військового обліку дається районним військовим комісаром або особою, яка його заміщає. На поданій призовником заяві обов`язково зазначається, з якої причини і на підставі яких документів видано дозвіл на зняття його з військового обліку. Взяття на військовий облік призовників, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) або з-за кордону, проводиться на підставі письмової заяви, поданої ними на ім`я районного військового комісара. Тобто, зняття та взяття на військовий облік здійснюється лише за особистої участі призовника, за умови вчинення ним відповідних дій.

Суд першої інстанції прийняв до уваги, що позивач в позовній заяві не навів обставин, які б свідчили про звернення до Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату із заявою про зняття з військового обліку та про вчинення протиправної бездіяльності з її розгляду.

Перевіряючи законність судового рішення у частині відмовив у задоволенні зазначеної позовної вимоги, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції у цілому вірно визначив норми права, які визначають підстави для зняття з військового обліку та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що підстави для зняття ОСОБА_1 з військового обліку, які визначені саме законодавством, відсутні.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначена норма права вказує на те, що метою вирішення адміністративного спору є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Керуючись ч. 5 ст. 242 КАС України, колегія суддів під час розгляду та вирішення справи враховує правові висновки Верховного Суду щодо обрання судом ефективного способу захисту порушеного права, що викладені у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 120/885/19-а. Суд касаційної інстанції зазначив, що ефективним засобом (способом) порушеного права слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Слід враховувати, що способи захисту права, як передбачені законом дії, безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Адміністративний позов у частині вимог, заявлених до Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату, був поданий з метою захисту порушеного, на думку ОСОБА_1 , права щодо перебування на військовому обліку за місцем проживання відповідно до ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд першої інстанції визнав, що дії Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату, які полягали у взятті 07 грудня 2018 року на військовий облік ОСОБА_1 у Голосіївському районному у м. Києві військовому комісаріаті, є протиправними.

Разом з тим, саме собою визнання протиправними таких дій, не є належним способом захисту порушеного права, адже не призводить до відновлення становища, яке існувало до порушення.

У відповідності до відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Суд може захистити право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Положення п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України також передбачають, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, яким визначити спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що позивач та суд можуть обрати спосіб захисту порушеного у сфері публічно-правових відносин права, який відповідатиме змісту права, за захистом якого звернулася особа та характеру рішень, дій чи бездіяльності, внаслідок яких відбулося його порушення.

Верховний Суду у постанові від 13 лютого 2020 року у справі № 120/885/19-а наголосив на тому, що з метою виконання завдання адміністративного судочинства, передбаченого ч. 1 ст. 2 КАС України, щодо ефективного поновлення прав та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, саме на суд покладено обов`язок ухвалення рішення, яке відновить права позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень. При цьому, Кодекс адміністративного судочинства України спрямовує правосуддя в адміністративних справах саме на забезпечення реалізації права особи на ефективний судовий захист, створюючи судам всі необхідні механізми для гарантування цього.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції, визнавши, що Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат порушив його права на здійснення військового обліку з дотриманням, зобов`язаний був ухвалити судове рішення, яке б забезпечило захист та відновлення такого права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, не погодившись з обраним позивачем способом відновлення порушеного права, не був позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог для ефективного захисту прав та самостійно визначити спосіб їх поновлення.

Як раніше зазначалося, згідно з правовим висновком Верховного Суду, ухвалення рішення, яке відновить права позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень, є саме обов`язком суду.

Обираючи ефективний спосіб захисту прав ОСОБА_1 , які, згідно з рішенням суду від 30 вересня 2019 року, були порушені внаслідок протиправних дій Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату щодо взяття 07 грудня 2018 року на військовий облік, колегія суддів враховує, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 року № 352 (далі Положення № 352) та Порядком організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921 (далі Порядок № 921).

Способами вибуття особи з військового обліку, визначеними ч.ч. 5, 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є зняття з військового обліку та виключенню з військового обліку. Для застосування кожного із зазначених способів закон визначив вичерпний перелік підстав, серед яких відсутня така підстава як взяття на військовий облік з порушенням установленого порядку.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положення № 352 та Порядок № 921 не визначають порядок дій у разі встановлення факту незаконного взяття особи на військовий облік.

Відповідно до п. 37 Положення у районних військових комісаріатах військовий облік ведеться в обліково-алфавітних книгах і за особовими справами призовників. Прийняття окремого рішення про взяття на військовий облік, скасування якого могло б бути ефективним способом захисту порушеного права, не передбачено.

Обираючи спосіб захисту прав ОСОБА_1 за вказаного правового регулювання, колегія суддів враховує, що підставою для визнання протиправними дій щодо взяття позивача на облік у Голосіївському районному у м. Києві військовий комісаріат став висновок про те, що ОСОБА_1 не змінював місця проживання та не звертався до Бородянського районного військового комісаріату Київської області про зняття з військового обліку.

У свою чергу вибуття в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України до нового місця проживання, згідно з ч. 4 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є підставою саме для зняття призовника з військового обліку.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним відновити порушені права ОСОБА_1 саме шляхом зняття його з військового обліку в Голосіївському районному у м. Києві військовому комісаріаті.

Підставою для вчинення Голосіївським районним у м. Києві військовим комісаріатом таких дій буде саме судове рішення.

Звертаючись до суду із адміністративним позовом, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат зняти його з військового обліку у призовній дільниці Голосіївського району м. Києва та повернути особову справу до Бородянського районного військового комісаріату Київської області для повторного взяття на військовий облік.

Разом з тим, згідно з п. 56 Порядку № 921 взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників і військовозобов`язаних здійснюють районні (міські) військові комісаріати.

Порядок дій військового комісаріату у разі зняття особи з військового обліку чітко визначений у п. 43 Положення № 352, який передбачає також механізм передачі особової справи призовника за новим місцем перебування на військовому обліку.

У зв`язку з цим підстави для додаткового зобов`язання Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату повернути особову справу ОСОБА_1 до Бородянського районного військового комісаріату Київської області шляхом постановлення судового рішення відсутні.

Адміністративний позов ОСОБА_1 містив також позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення (індивідуального акту) військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність до військової служби, на підставі якого призовною комісією Голосіївського району м. Києва було прийнято рішення про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов його на військову службу, а також про визнання протиправним та скасування рішення (індивідуального акту) призовної комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов на строкову військову службу.

Відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що призовники підлягають медичному огляду, після якого кожний лікар комісії записує в облікову картку призовника висновок про придатність (тимчасову непридатність або повну непридатність) до строкової військової служби, відповідну статтю Розкладу хвороб, дату огляду та підписує висновок із зазначенням свого прізвища та ініціалів і скріплює особистою печаткою. Дослідивши медичну книгу солдата військовослужбовця строкової служби ОСОБА_2 , зокрема карту медичного огляду позивача, суд першої інстанції встановив, що за результатами проведеного медичного огляду 07 грудня 2018 року військово-лікарською комісією Голосіївського району м. Києва прийнято рішення про придатність позивача до військової служби, адже лікарі комісії (стоматолог, офтальмолог, отоларинголог, хірург, дерматолог, невропатолог, терапевт, психіатр) дійшли висновку щодо придатності його до військової служби.

Доводи позивача про те, що військово-лікарською комісією Голосіївського району м. Києва протиправно прийнято рішення про придатність його до військової служби з огляду на встановлений військово-лікарською комісією Бородянського районного військового комісаріату Київської області діагноз, який свідчить про непридатність до військової служби в мирний час суд першої інстанції визнав необґрунтованими. Суд зазначив, що Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України не забороняють повторно проводити медичний огляд призовників у разі наявності в останнього рішення про непридатність до військової служби, в мирний час. Натомість нормами вказаного Положення, передбачено, що військово-лікарські комісії військового комісаріату м. Києва мають право переглядати постанови військово-лікарських комісій районного (міського) військового комісаріату, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.

Надаючи оцінку зазначеним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує, що відповідно до ч. 12 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується Міністерством оборони України та центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України.

Зазначена норма права передбачає, що громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, проходять обов`язковий медичний огляд.

Як раніше зазначалося, порядок приписки громадян до призовних дільниць, ведення військового обліку призовників та взаємодію військових комісаріатів з державними органами та органами місцевого самоврядування з питань виконання громадянами правил військового обліку визначений у Положенні № 352.

Відповідно до абз.абз. 2, 4, 6, 17 п. 17 вказаного Положення приписка до призовних дільниць проводиться з метою взяття громадян на облік, визначення їх кількості, ступеня придатності до військової служби, встановлення рівня освітньої підготовки, здобутої спеціальності і рівня фізичної підготовки. Крім того, у період приписки вивчаються ділові і моральні якості допризовників.

До призовних дільниць щороку протягом січня березня приписуються громадяни, яким у рік приписки виповнюється 17 років. Приписка проводиться районними військовими комісаріатами за місцем проживання.

Для проведення приписки громадян до призовних дільниць у районних (міських) військових комісаріатах утворюються комісії.

Для проведення медичного огляду громадян, які підлягають приписці, залучаються хірург, терапевт, невропатолог, психіатр, окуліст, отоларинголог, стоматолог, а у разі потреби інші лікарі-спеціалісти.

Згідно з абз. 1 п. 24 Положення № 352 медичний огляд громадян, які приписуються до призовних дільниць, та визначення придатності їх до військової служби за станом здоров`я здійснюються методом індивідуальної оцінки відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, яке затверджується Міністром оборони за погодженням з центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.

У відповідності до п. 26 Положення № 352 комісія з питань приписки на підставі поданих документів та особистої бесіди з допризовником з урахуванням роду його діяльності, спеціальності, рівня освітньої підготовки, морально-ділових якостей, загального розвитку і результатів медичного огляду приймає одне з рішень, яке заноситься до книги протоколів:

- придатний до військової служби та попередньо призначений до служби у ... (зазначається вид (рід військ) Збройних Сил, інше військове формування та спеціальність, за якою призовника доцільно використати);

- тимчасово непридатний до військової служби, потребує лікування;

- направлений на додаткове медичне обстеження (із зазначенням терміну явки на комісію вдруге);

- непридатний до військової служби в мирний час, обмежено здатний у воєнний час, підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних;

- непридатний до військової служби підлягає виключенню з військового обліку.

- підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі, обмеження волі, арешту, виправних робіт за вчинення злочину невеликої або середньої тяжкості, зокрема із звільненням від відбування покарання;

- підлягає виключенню з військового обліку як такий, що був раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

За правилами п. 28 Положення № 352 громадянам, приписаним до призовних дільниць, видається посвідчення про приписку до призовної дільниці.

Зазначені норми права встановлюють підстави та порядок приписки громадян до призовних дільниць.

Колегія суддів звертає увагу на те, що приписку ОСОБА_1 до призовної дільниці було здійснено 17 липня 2015 року Бородянським районним військовим комісаріатом Київської області, що підтверджується посвідченням про приписку, що видане 19 липня 2015 року (том 1, а.с. 34-35).

Також до матеріалів справи приєднаний витяг із книги протоколів районної комісії з приписки Бородянського районного військового комісаріату Київської області від 01 жовтня 2015 року, протокол № 10, відповідно до якого ОСОБА_1 відповідно до п. 4 ч. 10 ст. 14 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний та таким, що підлягає взяттю на облік військовозобов`язаних.

Отже, ОСОБА_1 пройшов процедуру приписки до призовної комісії та був взятий на військовий облік у Бородянському районному військовому комісаріаті Київської області.

Порядок взяття на військовий облік призовників, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) визначений у п. 40 Положення № 352, який передбачає такий порядок дій:

- до обліково-алфавітної книги заносяться дані про призовника і заповнюються 2 примірники алфавітної картки (додаток 12), один з яких зберігається у відповідній картотеці районного військового комісаріату до одержання особової справи, а другий - протягом не більш як п`яти днів надсилається районному військовому комісару за попереднім місцем перебування на військовому обліку призовника з проханням передати його особову справу. До одержання особових справ призовники обліковуються за алфавітними картками, які зберігаються у районному військовому комісаріаті, а під час складання звітів включаються до числа призовників, які перебувають на військовому обліку;

- у посвідченні про приписку ставиться штамп про взяття на військовий облік призовників (додаток 13);

- призовники, які проживають у сільській місцевості, в селищах і містах, де немає військових комісаріатів, направляються в органи місцевого самоврядування, на які покладено ведення персонально-первинного обліку;

- після надходження на призовника його особової справи в графі 4 обліково-алфавітної книги і в обліковій картці призовника про це робиться відповідна відмітка. Одержана особова справа після ретельної перевірки поміщається до відповідної картотеки, а алфавітна картка разом з письмовою заявою призовника підшивається в окрему справу.

Зазначена норма права вказує на те, що при взятті на військовий облік призовників, які прибули з інших місцевостей, процедура здійснення приписки з проведенням повторного медичного огляду та повторним прийняттям одного з рішень, передбачених п. 26 Положення № 352 не здійснюється. Натомість у раніше виданому посвідченні про приписку ставиться штамп про взяття на військовий облік призовників.

Відтак, враховуючи, що приписку ОСОБА_1 до призовної дільниці було здійснено 17 липня 2015 року Бородянським районним військовим комісаріатом Київської області, підстави для повторного вирішення військово-лікарською комісією Голосіївського району м. Києва питання про придатність до військової служби з підстав здійснення його приписки були відсутні.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Призов громадян України на строкову військову службу включає проходження ними призовної комісії та відправлення їх до військових частин.

Згідно з ч. 1, абз. 2 ч. 3 ст. 16 вказаного Закону для проведення призову громадян України на строкову військову службу в районах (містах) утворюються призовні комісії.

На районні (міські) призовні комісії покладається організація медичного огляду призовників та призов громадян України на строкову військову службу з призначенням їх для служби у Збройних Силах України чи іншому військовому формуванні.

Відповідно до п. 69 Положення № 352 медичний огляд призовників проводиться відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах лікарями: хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, отоларингологом і стоматологом. У разі потреби для медичного огляду призовників залучаються лікарі інших спеціальностей.

Зазначені норми права вказують на те, що медичний огляд призовників для визначення придатності до військової служби, який проводиться з метою приписки до призовної комісії і взяття на військовий облік та який проводиться з метою призову на військову службу є двома окремими та самостійними процедурами.

Проведення медичного огляду у зв`язку з призовом на військову службу за своїм змістом не є формою перегляду постанови військово-лікарської комісії чи рішення комісія з питань приписки.

За таких обставин колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що у військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва не було підстав для проведення медичного огляду та прийняття рішення від 07 грудня 2018 року про придатність до військової служби.

Також представник позивача наполягає на тому, що медичний огляд був проведений із порушенням установленого порядку, а саме п.п. 2.4, 2.5 розділу ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (далі Положення № 402).

Зазначені норми права передбачають, що військові комісаріати до початку приймання допризовників на військовий облік та призову запитують:

- з поліклінік за місцем проживання допризовників медичні картки амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України № 025) з вкладними листами до них (облікова форма МОЗ України № 025/о), медичні характеристики на допризовників від лікаря-педіатра дільничного, на призовників, яким більше 18 років, від лікаря дільничного, списки осіб призовного віку, які перебувають на диспансерному обліку у психіатра, нарколога, венеролога, фтизіатра, невропатолога, алерголога, інших спеціалістів;

- із відділів соціального забезпечення дані про призовників, які визнані інвалідами;

- із допоміжних шкіл для розумово відсталих та важковиховуваних медично-педагогічні характеристики;

- із санепідемстанцій дані на осіб, які перехворіли протягом останніх 6 місяців вірусним гепатитом, черевним тифом, паратифами, дизентерією, іншими інфекційними хворобами.

Перед медичним оглядом усім призовникам проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), антиген до вірусу гепатиту «В» (HBsAg), антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться флюорографічне обстеження органів грудної клітки, профілактичні щеплення у відповідності з календарем профілактичних щеплень, електрокардіографічне дослідження. Здійснюється вивчення медичних документів з поліклінік та лікувальних закладів за місцем проживання та перебування на обліку (медичної карти амбулаторного хворого, виписки з медичної карти від дільничного лікаря, лікаря-педіатра дільничного, виписних епікризів, даних диспансерного обстеження та лікарського спостереження, результатів попередніх медичних оглядів, інших документів, що характеризують стан здоров`я). Інші дослідження проводяться за показаннями.

Колегія суддів враховує, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року у Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату були витребувані додаткові докази, серед яких докази проведення ОСОБА_1 до проведення медичного огляду у військово-лікарській комісії Голосіївського району м. Києва загального аналізу крові, загального аналізу сечі, серологічного аналізу крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), антигену до вірусу гепатиту «В» (HBsAp), антитіл до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакції мікропреципітапії з кардіоліпіновим антигеном (RW); аналізу на визначення групи крові та резус-належності. проведення флюорографічного обстеження органів грудної клітки, профілактичних щеплень у відповідності з календарем профілактичних щеплень, електрокардіографічного дослідження.

Разом з тим, Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат витребувані докази не надав та не повідомив про причини невиконання ухвали суду від 19 червня 2019 року.

Також колегія суддів приймає до уваги, що у відповідності до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, предмет і підстави адміністративного позову та зміст позовних вимог ОСОБА_1 . Водночас правом подати відзив на позовну заяви не скористалися та обов`язком надати докази на підтвердження правомірності своїх дій та рішень не виконали.

Матеріали справи не містять доказів того, що Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат до початку призову ОСОБА_1 запитував з поліклінік за місцем проживання медичні картки амбулаторного хворого (облікова форма МОЗ України № 025) з вкладними листами до них (облікова форма МОЗ України № 025/о), від лікаря дільничного, списки осіб призовного віку, які перебувають на диспансерному обліку у психіатра, нарколога, венеролога, фтизіатра, невропатолога, алерголога, інших спеціалістів.

Також у матеріалах справи відсутні докази проведення перед медичним оглядом загального аналізу крові, загального аналізу сечі, серологічного аналізу крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), антиген до вірусу гепатиту «В» (HBsAg), антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном (RW); визначення групи крові та резус-належність, проведення флюорографічного обстеження органів грудної клітки, профілактичних щеплень у відповідності з календарем профілактичних щеплень, електрокардіографічного дослідження.

Відповідачами не надано доказів вивчення медичних документів з поліклінік та лікувальних закладів за місцем проживання та перебування на обліку (медичної карти амбулаторного хворого, виписки з медичної карти від дільничного лікаря, лікаря-педіатра дільничного, виписних епікризів, даних диспансерного обстеження та лікарського спостереження, результатів попередніх медичних оглядів, інших документів, що характеризують стан здоров`я).

У свою чергу ОСОБА_1 заперечує проведення заходів, передбачених п. 2.5 розділу ІІ Положення № 402.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він був взятий на військовий облік у Голосіївському районному в м. Києві військовому комісаріаті 07 грудня 2018 року, тобто у день проведення медичного огляду.

Та обставина, що медичний огляд ОСОБА_1 був проведений у день взяття його на військовий облік у відповідному військовому комісаріаті вказує на те, що у відповідачів була відсутня практична можливість вчинення дій, передбачених п.п. 2.4, 2.5 розділу ІІ Положення № 402.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що рішення військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби, на підставі якого призовною комісією Голосіївського району м. Києва було прийнято рішення про його придатність до військової служби і призов його на військову службу було прийняте не у порядку та спосіб, що передбачені законом, у зв`язку з чим є протиправним і підлягає скасуванню.

Представник позивача наголошує на тому, що наявність рішення комісії з приписки Бородянського районного військового комісаріату від 01 жовтня 2015 року (про визнання ОСОБА_1 непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час та таким, що підлягає взяттю на військовий облік), а також інших документів про стан здоров`я ОСОБА_1 свідчать про те, що висновок військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність до військової служби є помилковим. З цих підстав позивач просив також призначити судово-медичну експертизу.

Отже, представник позивача фактично наполягає на тому, що військово-лікарською комісією Голосіївського району м. Києва невірно визначено стан здоров`я та придатність до військової служби.

Разом з тим, визначення дійсного стану здоров`я ОСОБА_1 та його придатності до військової служби не є завданням адміністративного судочинства та виходить за межі повноважень суду.

Критерії, за якими суд перевіряє правомірність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 3 ст. 2 КАС України.

У відповідності до п.п. 1, 3, 5, 6 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини прийняття військово-лікарською комісією Голосіївського району м. Києва рішення від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби вказують на те, що воно не відповідає критеріям, визначеним у п.п. 1, 3, 5, 6 ч. 3 ст. 2 КАС України, що є підставою для визнання його протиправним та скасування.

Згідно з п. 77 Положення № 352 районна призовна комісія виносить і оголошує рішення про придатність до військової служби і призов на строкову військову службу відповідно до результатів медичного огляду призовника, його моральних і професійних якостей, рівня освіти, а також матеріального і соціального стану призовника та членів його сім`ї.

Враховуючи, що рішення про придатність до військової служби і призов на строкову військову службу приймається призовною комісією з урахуванням результатів медичного огляду, який в установленому порядку проведений не був, колегія суддів вважає, що рішення призовної комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов на строкову військову службу також є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 частково спростовують висновки суду першої інстанції та є підставою для скасування рішення суду від 30 вересня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову.

У відповідності до пп.пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 322 КАС України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2113 грн 10 коп. згідно з квитанціями № 89269, № 89258, № 89304 від 14 лютого 2019 року та при зверненні з апеляційною скаргою у розмірі 2881 грн 50 коп. згідно з квитанцією № 23813 від 10 жовтня 2019 року.

Зазначені кошти, згідно з правилами розподілу судових витрат, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Також позивач просив суд здійснити розподіл судових витрат на оплату послуг адвоката, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції були надані копія договору про надання правової (правничої) допомоги № 10-18 від 07 грудня 2018 року та додатки № 1 і № 2 до нього, акту надання послуг № 011 від 11 лютого 2019 року, рахунку на оплату № 011 від 11 лютого 2018 року та звіту (банківської виписки) АТ КБ «Приватбанк» за 14 лютого 2019 року.

За змістом вказаних документів надані адвокатом Потьомкіним С.О. послуги полягали у складанні та направленні адвокатських запитів, адміністративного позову, клопотання про витребування доказів та заяви про забезпечення позову.

Фактичне надання адвокатом таких послуг підтверджується також матеріалами справи.

Вартість послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги № 10-18 від 07 грудня 2018 року складає 9450 грн 00 коп.

Відповідно до ч.ч. 5-7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачі не заявляли клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд, під час апеляційного розгляду справи не встановив підстав вважати, що заявлена сума відповідних витрат не відповідає вимогам ч. 5 ст. 134 КАС України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9450 грн 00 коп. підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про особу, на яку слід покласти судові витрати, понесені позивачем, колегія суддів враховує, що відповідно до п. 72 Положення призовні комісії утворюються для проведення призову громадян на строкову військову службу в районах (містах), а їх персональний склад затверджується головою райдержадміністрації (виконавчого органу міської ради).

Згідно з п. 2.6.3 Положення № 402 до складу ВЛК (ЛЛК), що створюється у військовому комісаріаті, ТЦК, лікарі і секретар комісії залучаються з місцевих лікувально-профілактичних закладів рішенням голови районної державної адміністрації (виконавчого органу міської ради) за погодженням з головою відповідної штатної ВЛК регіону.

Зазначені норми права вказують на те, що Військово-лікарська комісія Голосіївського району м. Києва та призовна комісія Голосіївського району м. Києва не є юридичними особами та не мають бюджетних асигнувань, за рахунок яких можливо відшкодувати позивачу судові витрати в порядку ст. 139 КАС України. Крім того, передумовами для задоволення позовних вимог до зазначених відповідачів стали протиправні рішення, дії та бездіяльність Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що судові витрати, згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, підлягають стягненню саме з Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, неправильно встановив обставини справи, надав неналежну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з без додержання норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року скасувати у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову в цій частині.

Зобов`язати Голосіївський районний у м. Києві військовий комісаріат зняти ОСОБА_1 з військового обліку в Голосіївському районному у м. Києві військовому комісаріаті.

Визнати протиправним та скасувати рішення військово-лікарської комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби.

Визнати протиправним та скасувати рішення призовної комісії Голосіївського району м. Києва від 07 грудня 2018 року про придатність ОСОБА_1 до військової служби і призов на строкову військову службу.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат та стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Голосіївського районного у м. Києві військового комісаріату (місцезнаходження: вул. Патріса Лумумби, 6/1, м. Київ, 01042; ідентифікаційний код: НОМЕР_3 ) судові витрати за подачу адміністративного позову в розмірі 2113 (дві сто тринадцять) грн 10 коп., за подачу апеляційної скарги у розмірі 2881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) грн 50 коп. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9450 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн 00 коп.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді Я.М. Василенко

К.А. Бабенко