Справа № 640/19431/19
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Ключковича В.Ю.,

суддів Парінова А.Б.,

Пилипенко О.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суддя Погрібніченко І.М.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, у якому просив:

- визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незастосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2016-2018 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2019 перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (за 2016-2018 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії, у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незастосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2016-2018 роки; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2019 року перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (за 2016-2018 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії, у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; стягнуто на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у розмірі 1536, 80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень, 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві; стягнуто на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн. (п`ять тисяч, 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2020 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом першої інстанції не було досліджено, що зі сторони відповідача відсутні протиправні дії щодо застосування показника середньої заробітної плати за 2016-2018 рік. 11.10.2017 набув чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», відповідно до п. « 4-3» якого «Пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%». Оскільки, у позивача відбулося переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому до позивача застосовано положення пункту 4-3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та застосовано показник середньої заробітної плати за 2014, 2015, 2016 роки. При цьому, до пенсійного забезпечення позивача застосовано показник середньої заробітної плати за 2016 рік і тому відсутні підстави для застосування показника середньої заробітної плати за 2016, 2017, 2018 рік, оскільки у позивача відбулося не первинне призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

27.05.2020 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 20.01.2020 року залишити без змін.

У відзиві позивач вказує, що частиною 3 статті 45 України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший, отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому, враховуючи, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в березні 2019 року відбулося вперше, то відповідач мав призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачемо страхові внески за 2016, 2017 та 2018 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки що передують року призначення нового виду пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 15.10.2008 призначено пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність».

23.10.2017, 08.11.2017, 13.11.2017 та 27.12.2017 позивачем було подано заяви про призначення (переведення) йому пенсії за віком.

01.03.2019 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивача на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» автоматично переведено на пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19.07.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення йому з 01.03.2019 пенсії за віком згідно ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та збільшити її за перевищений нормативний стаж, на яке ГУ ПФУ у м. Києві надано відповідь якою позивачу повідомлено, що відповідно до ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" переведення і одного виду пенсії на інший здійснюється па підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватись заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

06.09.2019 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про надання його відповіді щодо призначення йому вперше пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з докладним її розрахунком.

Листом від 27.09.2019 № 213111/03 відповідач повідомив, що з 01.03.2019 позивача переведено на пенсію по віку за матеріалами пенсійної справи, при цьому розмір пенсійної виплати позивача з 01.03.2019 становить 3915,96 грн. (3650,08 грн. основний розмір пенсії + 265,88 грн. доплата за 17 років понаднормативного стажу).

Вважаючи безпідставним не врахування відповідачем показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні на одну застраховану особу за 2016-2018 роки при обрахунку розміру пенсійної виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2016-2018 роки з 01 березня 2019 року, оскільки, якщо особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого закону, то при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону України №1058-ІV як вперше призначена.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» від 13.12.1991 №1977-XII (в редакції чинній на час призначення позивачеві пенсії) держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової роботи, пенсії на рівні, що забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", після досягнення чоловіками віку 62 роки за наявності стажу наукової роботи не менш як 20 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності стажу наукової роботи не менш як 15 років. До досягнення віку, встановленого цим абзацом, право на пенсію за віком мають чоловіки - наукові (науково-педагогічні) працівники 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються в розмірі 60 відсотків від сум заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, яка визначається відповідно до статті 23 цього Закону та частини другої статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та на яку відповідно до законодавства нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування (внески).

За змістом пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, пенсії / щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.

Особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію / щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.

З 01.03.2019 відповідачем було переведено позивача на пенсію за віком на умовах Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за матеріалами пенсійної справи у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019, оскільки в разі здійснення такого переведення розмір пенсії позивача збільшується.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Так, згідно п.8 Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №124 від 20.02.2019 (далі - Порядок), якщо розмір пенсії, обчислений відповідно до Закону, буде більшим від розміру пенсії, обчисленого відповідно до Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Положення про помічника-консультанта народного депутата України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 р. № 379, проводиться автоматичне, без звернення особи, переведення на пенсію на умовах, передбачених Законом, за матеріалами пенсійних справ, про що органи Пенсійного фонду України інформують зазначених осіб шляхом надсилання листа або смс-повідомлення на номер мобільного телефону операторів мобільного зв`язку України.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Тому, виходячи з системного аналізу вищевикладених норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», колегія суддів приходить висновку, що виплата пенсії позивача за нормами Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність» не входила до правового регулювання Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб.

Таким чином, отримуючи до 01.03.2019 пенсію за Законом України «Про наукову і науково - технічну діяльність» позивач не користувалась жодним із видів передбачених пенсій, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у березні 2019 року відбулось вперше.

За приписами частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

У той же час, частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, враховуючи, що позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про наукову і науково - технічну діяльність», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в березні 2019 року відбулося вперше.

Відтак, відповідач мав призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016, 2017 та 2018 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що приписи частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, можуть бути застосовані під час переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом на інший. При цьому, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, ч. 3 ст. 45 Закону №1058-IV регулює правовідносини щодо переведення з одного виду пенсії на інший вид, які визначені саме Законом №1058-IV. Вказана норма не регулює правовідносини переведення з одного виду пенсії на інший що визначені різними Законами.

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №185/1474/17 (№ К/9901/3035/17).

Як встановлено з матеріалів справи, позивач отримував пенсію за віком відповідно до Закону України "Про наукову і науково-технічну діяльність", а із 01.03.2019 йому було призначено та нарахована пенсію згідно Закону №1058-IV вперше.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відбулось автоматичне, без заяви особи, призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно Закону №1058-IV, а не переведення з одного на інший вид пенсії в межах одного Закону №1058-IV.

Вирішуючи даний спір колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 428/450/17, згідно з якою якщо особі, якій до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалась пенсія іншого виду і на підставі іншого Закону, при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV у зв`язку із досягненням такого віку пенсія повинна обраховуватись на підставі положень статті 40 Закону № 1058-ІV як вперше призначена.

Вказана правова позиція Верховного Суду підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 876/5312/17.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 31.01.2019 у справі № 639/2751/17 (провадження № К/9901/43912/18) та від 18.01.2019 у справі № 577/5237/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21869/18).

Таким чином, вказане вище дає підстави для висновку, з урахуванням ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, про протиправність дій відповідача щодо застосування у спірних правовідносинах норм частини третьої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відтак позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до вказаного Закону із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за 2016-2018 роки з 01 березня 2019 року, а тому позовна вимога про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо незастосування при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за 2016-2018 роки підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки позивачу пенсію відповідно до Закону №1058-ІV призначено вперше 01.03.2019, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2019 року перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (за 2016-2018 роки), що передують року звернення за призначенням пенсії, у відповідності до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно вимог частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, який відповідачами, в даному випадку, не виконано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення в частині задоволення позовних вимог відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Щодо доводів апелянта про те, що надані позивачем документи не можуть слугувати належними та допустимими доказами для підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу і тому відсутні підстави для стягнення з відповідача суми витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, окрім судового збору, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).

З вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Відповідно до ст. 12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що дана справа є справою незначної складності, а відтак, представником позивача могла бути особа, яка не є адвокатом, крім того, Конституцією України гарантовано кожному громадянину України право на правову допомогу та вибір захисника своїх прав - особу, яка є фахівцем у галузі права і на законних підставах має право надавати таку допомогу.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених судових витрат на правову допомогу представником позивача надано копію договору про надання правничої допомоги від 02.10.2019, укладеного між ФОП ОСОБА_2 (Виконавець) та ОСОБА_1 (Замовник), відповідно до умов якого Виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу, шляхом: усного та/або письмового консультування; підготувати та подати адміністративний позов до суду щодо оскарження відмови Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначені пенсії за віком із застосуванням середнього показника заробітної плати за 2016-2018 роки для обчислення розміру пенсії, що передують зверненню за пенсією; у разі необхідності оскаржити рішення в апеляційному та касаційному порядку; виконувати інші дії за погодженням з замовником (п. 2.1).

Відповідно до п. 4.1 Замовник сплачує Виконавцю попередню оплату за надання послуг (правничої допомоги) передбачених п. 2.1. цього Договору у сумі в сумі 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень, 5000 (п`ять тисяч) гривень сплачується в день підписання цього Договору, а - 4000,00 (чотири тисячі) гривень сплачується протягом трьох робочих днів з дня, що настають після дня відкриття провадження судом за адміністративним позовом, який я предметом цього Договору. Оплата послуг Виконавцю здійснюється Замовником шляхом готівкового розрахунку, про що сторони підтверджують власними підписами в платіжній відомості згідно Додатку № 1 до цього Договору.

В підтвердження сплати позивачем 5 000, 00 грн. за надання послуг (правничої допомоги) передбачених п. 2.1. цього Договору надано Додаток № 1 до цього Договору, де присутні підписи сторін та сума сплачених коштів.

Як вбачається з матеріалів справи позов від імені позивача підписано його представником ОСОБА_3, а факт оплати ним 5 000, 00 грн. підтверджується додатком № 1 до Договору.

У той же час, колегія суддів зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає розподілу не є обґрунтованим (5000, 00 грн.) та підлягає зменшенню, оскільки є завищеним з огляду на те, що сама позовна заява викладена вцілому на трьох аркушах, доказів до позову на підтвердження правової позиції чи жодних інших доказів, які б потребували часу для їх збирання до позову додано не було, даний спір є справою незначної складності (зважаючи на предмет спору та учасників справи), крім того, як вбачається з матеріалів справи, така була розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження (без участі, в тому числі представника позивача), а тому, колегія суддів вважає, що 5000 грн. не є співмірною сумою з наданими ОСОБА_3 послугами позивачу та ціною позову.

Отже, проаналізувавши розрахунок та надані докази, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, колегія суддів приходить до висновку щодо необхідності розподілу судових витрат на правову допомогу в суді першої інстанції та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесені при розгляді справи у суді першої інстанції у розмірі 2500 грн.

Враховуючи викладене та перевіривши рішення суду першої інстанції у межах вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції неправильно визначено суму витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині стягнення 2500 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4)неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що порушення норм процесуального права призвело до помилкового вирішення справи в частині стягнення на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 грн., а відтак, в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року в частині задоволенні вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500, 00 (дві тисячі п`ятсот) гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні такої вимоги відмовити.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В.Ю. Ключкович

Судді А.Б. Парінов

О.Є. Пилипенко