Справа № 200/7583/19-а
Суддя: Гімон М.М.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

02 червня 2020 року

Київ

справа № 200/7583/19-а

адміністративне провадження № К/9901/13296/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гімона М.М.,

суддів: Гусака М.Б., Усенко Є.А.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС, яке є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі № 200/7583/19-а за позовом Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 30.09.2019, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019, позов задовольнив повністю, визнав протиправною бездіяльність Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та зобов`язав Запорізьке управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби здійснити зарахування єдиного соціального внеску в сумі 28421954, 42 грн, що була сплачена Відокремленим підрозділом «Технічний контроль якості вугілля «ДП «ВК «Краснолиманська» від імені «ДП «ВК «Краснолиманська», на особисту картку Державного підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська», .

Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили, що постановами головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було накладено арешт на грошові кошти Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рахунках в банківський установах ПАТ КБ «Приватбанк» і АТ «КІБ». Відповідно до наказу № 01/3 від 28.01.2019 № 96 у складі Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» був створений відокремлений підрозділ «Технічний контроль якості вугілля», який діє на підставі Положення про Відокремлений підрозділ «Технічний контроль якості вугілля» Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська». Договором доручення № 12/02-1 від 12.02.2019 Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» доручило, а Відокремлений підрозділ «Технічний контроль якості вугілля» Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» як повірений зобов`язався зі своїх поточних рахунків сплачувати заробітну плату працівникам позивача та сплачувати єдиний соціальний внесок, військовий збір та інші обов`язкові платежі. Листами від 20.02.2019 № 01/11-35/5, від 22.04.2019 № 01/11-77/4, від 21.05.2019 № 01/11-94/5 позивач звертався до відповідача з проханнями зарахувати всі платежі з єдиного соціального внеску на особисту картку платника податків. Листом № 10145/10/28-10-47-09 від 27.02.2019 відповідач у зв`язку із суперечливою ситуацією просило Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» надати додаткові пояснення. Платіжними дорученнями з лютого 2019 року по червень 2019 року Відокремленим підрозділом сплачувався єдиний соціальний внесок за Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська».

Задовольняючи позов, суди виходили з того, що Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI), який є спеціальним, покладає на позивача, як платника єдиного соціального внеску, безумовний, пріоритетний (частина дванадцята статті 9) обов`язок зі сплати єдиного соціального внеску шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів (частина п`ята статті 9) з його банківського рахунку (частина сьома статті 9). Спірні правовідносини, які стосуються збору (справляння) єдиного соціального внеску, за своєю суттю є публічно-правовими. При цьому Законом №2464-VI не врегульовано випадки наявності обставини, що виключають (унеможливлюють) виконання обов`язку зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, у спеціальному законі, виключно яким визначається порядок сплати єдиного внеску (частина друга статті 2), не врегульовані правовідносини щодо порядку виконання встановленого Законом №2464-VI обов`язку платника єдиного внеску щодо його сплати в умовах, зокрема, неможливості застосування регламентованого цим Законом способу виконання відповідного обов`язку. Наявність такого не врегулювання обумовлює безпосереднє застосування регламентованих цим Законом принципів: обов`язковості сплати та захисту прав і законних інтересів застрахований осіб (стаття 3), а також положень інших нормативно-правових актів в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 1).

В ході судового розгляду у справі встановлені обставини, які унеможливлюють виконання Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» зазначеного обов`язку (арешт коштів підприємства), у спосіб, визначений Законом №2464-VI, тобто шляхом перерахування відповідних коштів з рахунку платника на рахунок органу доходів і зборів. При цьому, власником коштів, від імені якого здійснено відповідні платежі в рахунок сплати сум єдиного соціального внеску є саме позивач, а не будь-яка третя особа. Та обставина, що відповідні перерахування власних коштів платника єдиного внеску відбулись не з його власного рахунку, в умовах неможливості використання власних рахунків платника (що не є спірним між сторонами), не свідчить про порушення платником вимог частини дев`ятої статті 25 Закону №2464-VI.

З такими судовими рішеннями не погодився відповідач, який 17.01.2020, 26.02.2020, 26.03.2020, 17.04.2020 подавав касаційні скарги, які ухвалами Верховного Суду поверталися на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України (ухвали від 30.01.2020, 16.03.2020) та на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України (ухвали від 08.04.2020, 27.04.2020).

18.05.2020 Офіс ВПП ДПС вп`яте направив касаційну скаргу на зазначені рішення судів попередніх інстанції, яка надійшла до суду 21.05.2020.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у виключний випадках, зокрема, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Саме на наявність цього випадку посилається скаржник у касаційній скарзі. Свою позицію обґрунтовує тим, що відокремлений підрозділ не наділений правами юридичної особи, в тому числі щодо укладення договорів доручення відповідно до статті 1000 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідно до наданих ДП «ВК «Краснолиманська» доказів до суду, визначено, що на рахунки відокремленого підрозділу отримані кошти від суб`єктів господарювання за договорами, укладеними між Головним підприємством та іншими юридичними особами до моменту виникнення структурного підрозділу, зазначені кошти перераховуються головному підприємству. Отже, на переконання Офісу ВПП саме з рахунків головного підприємства і повинна здійснюватися сплата ЄСВ.

При цьому, скаржник зазначає про помилковість посилання позивача на постанову Верховного Суду від 25.01.2019 у справі №817/85/16, оскільки правовідносини не є подібними до справи, що розглядається. Зокрема, у справі №817/85/16 договір доручення було укладено 29.05.2015 між двома юридичними особами, які наділені відповідною правоздатністю на укладення відповідних договорів в межах Цивільного кодексу України. Більш того, у справі №817/85/16 між юридичними особами 10.06.2015 був укладений договір про надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги у розмірі 90 млн грн.

Дослідивши наведене скаржником обґрунтування, колегія суддів вважає, що доводи про відсутність постанови Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах спростовуються таким.

22.08.2019 Верховний Суд ухвалив постанову у справі №805/3867/16-а, у якій, здійснивши системний аналіз норм Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань», погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що якщо єдиний внесок сплачено з рахунку відокремленого підрозділу, який знаходиться в складі юридичної особи, то такий платіж зроблено самою юридичною особою. Таким чином, сплата Підприємством єдиного соціального внеску через рахунок його Відокремленого підрозділу «Стандарт» не може підпадати під дію заборони на передачу повноважень зі сплати єдиного соціального внеску третім особам, передбачену частиною 9 статті 25 Закону №2464-VI - підприємство не передавало своїх обов`язків зі сплати єдиного соціального внеску третім особам, а сумлінно виконувало їх у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Подібність правовідносин зі справою, у якій подано касаційну скаргу, полягає в тому, що спір виник внаслідок незарахування контролюючим органом сум ЄСВ, які сплачувалися відокремленим підрозділом, на особовий рахунок позивача. Тобто, спірні правовідносини у справі, у якій подається касаційна скарга, і у справі №805/3867/16-а регулюються одними нормами права і обставини, внаслідок яких виник спір, є подібними. Так, у справі №805/3867/16-а ВП «Стандарт» є структурною одиницею позивача у справі (ДП «Красноармійськвугілля»), яке діє на підставі положення, затвердженого підприємством, і не має статусу юридичної особи. У зв`язку із накладенням арешту на кошти, позивач всі фінансові операції здійснював через поточний рахунок відокремленого підрозділу «Стандарт» ДП «Красноармійськвугілля».

За висновками Верховного Суду відокремлений підрозділ не є самостійним учасником господарських відносин і діє виключно від імені юридичної особи і виключно у межах повноважень, наданих йому юридичною особою у положенні. У взаємовідносинах з сторонніми організаціями відокремлений підрозділ виступає лише як представник самої юридичної особи, а отже у взаємовідносинах з самою юридичною особою відокремлений підрозділ не може розглядатись для останньої як третя особа

Таким висновкам судові рішення у цій справі відповідають, і доводи касаційної скарги не містять достатніх обґрунтувань на їх спростування або необхідності відступу від правової позиції Верховного Суду. При цьому, варто зауважити, що наявність у справі, у якій подається касаційна скарга, укладеного між сторонами договору доручення не змінює суті правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки при встановлених судами обставинах у цій справі, Відокремлений підрозділ «Технічний контроль якості вугілля «ДП «ВК «Краснолиманська», створений у складі ДП «ВК «Краснолиманська», сплачуючи ЄСВ від імені ДП «ВК «Краснолиманська», діяв від імені саме цієї юридичної особи і, в умовах неможливості використання власних рахунків платника, не може вважатися передачею обов`язків зі сплати ЄСВ третій особі, що прямо заборонено Законом №2464-VI.

Отже, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позов, правильно застосували норми права, що відповідає висновкам Верховного Суду щодо їх застосування, викладеного, зокрема, у постанові від 22.08.2019 у справі № 805/3867/16-а.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Колегія суддів вважає, що доводи, наведені скаржником у касаційній скарзі, не є достатніми для відкриття касаційного провадження у справі. Висновки судів попередніх інстанцій відповідають висновкам Верховного Суду, постанови про відступлення від яких немає, і колегія суддів не вважає за необхідне відступити від таких у цій справі, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС, яке є правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2019 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 у справі № 200/7583/19-а.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон

М.Б. Гусак

Є.А. Усенко ,

Судді Верховного Суду