Справа № 520/1509/2020
Суддя: Севастьяненко К.О.
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 р. № 520/1509/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Севастьяненко К.О.

за участю:

секретаря судового засідання - Жукової О.С.,

представника відповідача - Ставицького О.В.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, ОСОБА_2 про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить суд скасувати рішення ВГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 11.07.2011 року про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення відповідача є противоправним, незаконним і необгрунтованим та таким, що порушує права, свободи і законні інтереси іноземця та його право на постійне проживання в Україні на законних підставах у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.04.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 27.04.2020 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та продовжено строк підготовчого провадження на строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Протокольною ухвалою суду від 12.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника.

У відзиві на позов, представник відповідача звернув увагу, що посвідка на постійне проживання в Україні позивача була скасована у 2011 році, як така, що була оформлена з порушенням імміграційного законодавства, а рішення ВГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 11.07.2011 року про скасування посвідки прийнято цілком законно. У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначив, що ГУ ДМС у Донецькій області не є правонаступником Управління громадянства і реєстрації фізичних осіб УМВС України в Донецькій області, тому скасування рішення про скасування посвідки на постійне місце проживання не тягне за собою будь-яких обов`язків ГУ ДМС України у Донецькій області, а відтак останній не може бути відповідачем по даній справі.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтримав свою правову позицію та просив позов задовольнити.

Передставник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Передставник третьої особи - ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи та його представника.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи позову, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 18.03.2004 УГІРФО УМВС в Донецькій області громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 було видано посвідку на постійне проживання в Україні та з 2005 року позивач знявся з реєстрації на території Донецької області та вибув до м. Харкова.

Рішення УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 11.07.2011 року скасовано посвідку на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 17 вересня 2019 представником позивача, адвокатом Коротенком О.І., було зроблено адвокатський запит до ГУ ДМС України в Харківській області щодо підтвердження законності видачі дозволу на імміграцію громадянину СРВ ОСОБА_1 та 25 вересня 2019 у відповідь на адвокатський запит ГУ ДМС України в Харківській області повідомило про скасування рішенням ВГІРФО УМВС України в Донецькій області від 11.07.2011 посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 24.02.2020 витребувано Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області належним чином засвідчену копію рішення від 11.07.2011 року про скасування посвідки на постійне проживання позивача, документів, на підставі яких було прийнято спірне рішення та докази його надіслання (вручення) позивачу.

На виконання ухвали суду відповідач у відзиві надав пояснення в яких зазначив, що у зв`язку із захопленням незаконним угрупуванням будівлі Управління ДАІ УМВС України в Донецькій області, в якому орендоване приміщення для ГУ ДМС України в Донецькій області за адресою м . Донецьк, вул. Ходаковського , 10 до повернення контролю української влади над територією міста Донецька доступ до всіх архівних документів та особових справ втрачено.

Також, судом було витребувано у третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області належним чином посвідчені матеріали особової справи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_1 .

З наданої до суду копії матеріалів особової справи ОСОБА_2 , яка є дружиною позивача, вбачається, що у зв`язку із переїздом до України до свого чоловіка, остання отримала дозвіл на постійне проживання в Україні. Також в матеріалах особової справи наявна копія посвідки на постійне проживання в Україні на ім`я громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 18.03.2004, термін дії безстроково.

Ухвалою суду від 17.03.2020 у третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області витребувано - належним чином посвідчені дані (відомості), зі змісту яких було встановлено про існування рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину СРВ ОСОБА_1 .

На виконання ухвали суду Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повідомило, що за комп`ютерними обліками ГУДМС України в Харківській області значиться інформація про скасування позивачеві посвідки на постійне проживання в Україні. Інформація отримана листом від ВГІРФО України в Донецькій області (вхідний номер ВГІРФО УМВС України в Харківській області № 10540 від 11.07.2011). Проте вказаний лист ДМС не має можливості надати, оскільки номенклатурні справи щодо листування знищені за строками зберігання.

Позивач, вважаючи рішення ВГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 11.07.2011 року про скасування посвідки на постійне проживання протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 04.02.1994 р. № 3929-ХІІ (далі - Закон № 3929), який діяв до 26.12.2011 р., іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території. Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Положеннями ч.1 ст.1 Закону України "Про імміграцію" від 07.06.2001 р. № 2491-ІІІ (далі - Закон № 2491, в редакції, чинній на дату видачі посвідки) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленомузаконом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Згідно ч.3 ст.4 Закону № 2491 дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України; 2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України; 3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням; 4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України; 5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України.

Відповідно до ст.6 Закону № 2491 спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: 1) приймають заяви разом з визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; 3) приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) видають та вилучають у випадках, передбачених цимЗаконом, посвідки на постійне проживання; 5) ведуть облік осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Частиною 5 статті 9 Закону № 2491 наведено перелік документів, які додаються до заяви для надання дозволу на імміграцію, а саме: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Статтею 12 Закону № 2491 передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Під час розгляду справи суд витребував у відповідача належним чином завірену копію оскаржуваного рішення проте, на теперішній час, відповідач не виконав ухвали суду у зв`язку з тим, що доступ до всіх архівних документів та особових справ втрачено.

Крім того, суд наголошує, що станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію, УГІРФО ГУМВС України в Донецькій області, як уповноважений державний орган, перевіряв надані позивачем документи та будь-яких порушень законодавства не встановив, у тому числі, у зв`язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання в Україні.

Окремо суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 р. № 1983 затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 1983 в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення).

Згідно п.21 Порядку № 1983 дозвіл на імміграцію скасовується органом, який його видав. Питання щодо скасування дозволу вправі порушити орган внутрішніх справ, інший орган виконавчої влади, який у межах наданих йому повноважень забезпечує виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.22 Порядку № 1983 для започаткування процедури розгляду питання про скасування дозволу на імміграцію відповідне подання надсилається до органу, який приймав рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 23 Порядку № 1983 визначено, що міграційна служба, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Відповідно до п.24 Порядку № 1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію".

З даних правових норм слідує, що процедура прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію включає в себе запрошення для надання пояснень іммігранта, стосовно якого розглядається це питання.

Доказів дотримання цієї процедури відповідачем не надано, а позивач у позовній заяві категорично заперечує факт виклику його для надання пояснень.

Суд також зазначає, що фізична відсутність тексту спірного рішення суб`єкта владних повноважень (незалежно від причин, які це спричинили) з огляду на приписи ст.8 Конституції України, якими запроваджено принцип верховенства права і невід`ємну складову цього принципу у вигляді правила юридичної визначеності, на думку суду, не може слугувати законною підставою для відмови у позові особи про скасування такого рішення.

Щодо посилання представника відповідача на те, що ГУ ДМС у Донецькій області не є правонаступником Управління громадянства і реєстрації фізичних осіб УМВС України в Донецькій області, слід зазначити наступне.

Указом Президента України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 09.12.2010 року №1085/2010 створено Державну міграційну службу України, на яку покладено функції з реалізації державної політики з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Указом Президента України від 6 квітня 2011 року N 405/2011 "Питання Державної міграційної служби України", яким затверджено "Положення про Державну міграційну службу України зазначено: "Міністерству внутрішніх справ України, Міністерству культури України, Державному комітету України у справах національностей та релігій забезпечити належне виконання функцій, які належали названим органам до набрання чинності цим Указом і передаються до повноважень Державної міграційної служби України, до завершення формування системи її органів.

В постанові Кабінету Міністрів України від 28 березня 2011 р. N 346 "Про ліквідацію урядових органів" зазначається, що ліквідований Державний департамент у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України, урядові органи, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень відповідним міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2011 року № 658 "Про утворення Державної міграційної служби", утворено Головне управління Державної міграційної служби у Донецькій області, яке виконує відповідні функції щодо прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, відмову в його наданні та скасування такого дозволу; оформлення і видачі іноземцям документів для постійного проживання в Україні; реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки.

Відтак, на даний час повноваження щодо видачі посвідки на постійне проживання здійснюються Державною міграційною службою України, та її територіальними управліннями.

Суд вважає, що у згаданому випадку слід неухильно керуватись приписами ч.2 ст.71 КАС України.

Відтак, оскільки у даному спорі суб`єкт владних повноважень визнає реальність існування спірного рішення, однак не довів правомірності юридичних мотивів та обґрунтованості фактичних мотивів, покладених в основу спірного рішення, то в силу приписів ч.1 ст.2 КАС України, котрі визначають завдання адміністративного судочинства, вимогу про скасування спірного рішення суб`єкта владних повноважень належить задовольнити.

Вказане не створює жодних перешкод для подальшої реалізації суб`єктом владних повноважень управлінської функції у встановленому законодавством порядку.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд також вважає за необхідне застосувати положення ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини у рішенні «Кlаss та інші проти Німеччини» від 06 вересня 1978 року (п. 67), ефективність засобу юридичного захисту у значенні статті 13 ЄКПЛ не залежить від визначеності сприятливого для заявника результату. Крім того, «орган», що згадується в цій статті, не обов`язково має бути судовим. Однак, при визначенні того, чи є звернення до нього ефективним засобом юридичного захисту мають враховуватися його повноваження і процесуальні гарантії, які він забезпечує.

Під визначенням терміну «процесуальні гарантії» вважається, зокрема, право бути вислуханим компетентним органом під час проведення процедури, що передувала оскаржуваному рішенню.

Право особи на безпосередню участь у проведенні процедури про скасування дозволу на імміграцію в Україну гарантовано національним законодавством України, а саме: п.23 Порядку №1983.

Громадянин країни, якого стосується рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинен мати у своєму розпорядженні ефективний засіб юридичного захисту, що дає йому змогу брати участь у провадженні під час розгляду його справи у компетентному судовому або адміністративному органі влади або в компетентному орані, члени якого є безсторонніми і які користуються гарантіями незалежності.

Відповідачем не надано доказів того, що за весь час проживання на Україні позивачем порушено чинне законодавство України, в тому числі Закону України «Про правовий статус іноземців», або вчинено злочин.

На підставі викладених обставин, суд приходить до висновку, що рішення відповідача порушує права позивача на постійне проживання в Україні та його права і законні інтереси як іноземця та породжують негативні наслідки для нього.

Такими наслідками відповідно до ст. 13 Закону України "Про імміграцію" є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зіст. 14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, відповідачем, крім іншого, не дотримано принципу пропорційності, необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), що призводить до настання несприятливих наслідків для позивача при відсутності будь-якої його вини в обставинах, що виникли. Скасування посвідки на постійне проживання в Україні без врахування обставин, які існують, суттєво порушує права позивача, оскільки він мав передбачені законом підстави на отримання такої посвідки.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд доходить висновку, що позивачем у справі доведено порушення його прав, а тому, суд вважає за необхідне прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, ОСОБА_2 про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення ВГІРФО ГУМВС України в Донецькій області від 11.07.2011 року про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області (вул. Георгієвська, 30-а, м. Маріуполь, Донецька область, 87515, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 червня 2020 року.

Суддя Севастьяненко К.О.