Справа № 580/3685/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3685/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.В. Руденко
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Кузьменка В. В.,
суддів Василенка Я. М., Ганечко О. М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020, -
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив:
- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статі 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 36 протоколу №124 від 27.09.2019;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно направити документи позивача щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів Міністерству оборони України.
Також, позивач просив зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб» та статі 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у сумі 576 300 грн. та надіслати рішення про призначення одноразової грошової допомоги до Черкаського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату такої допомоги.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум протиправно відмовила в призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу, Міністерство оборони України зазначає, що після звільнення позивача зі строкової військової служби до первинного встановлення йому інвалідності 3 групи минуло більше 27 років, а не три місяці, як передбачено пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону №2011, отже права на призначення одноразової грошової допомоги позивач не набув. Також у відзиві зазначається, що оскільки позивач не набув права на одноразову грошову допомогу при первинному встановлені йому інвалідності, та між змінами 3 групи інвалідності на 2 групу минуло більше двох років, дія пункту 4 статті 16 Закону №2011 на позивача не поширюється.
Позивач надіслав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.
Враховуючи, що безпосередня участь сторін у судовому засіданні, в даному випадку, не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин, та з огляду на постанову Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відкладення розгляду справи спричинить невиправдане порушення процесуального строку її розгляду.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 01.04.1982 по 09.07.1984 проходив дійсну військову службу в Радянській армії, з них з 17.06.1982 по 09.07.1984 - в діючій армії в Демократичній Республіці Афганістан, де велись бойові дії. Під час проходження служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, отримав травму.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА №912010 від 05.09.2011, під час первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу з 29.08.2011 встановлено 3 групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.
Відповідно до витягу з протоколу №185 від 28.05.2019 засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, під час повторного огляду 08.07.2019 обласною медико-соціальною експертною комісією позивачу було встановлено 2 групу інвалідності безстроково внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та встановлено 80% втрати професійної працездатності. Вказане підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №461975 від 08.08.2019.
02.09.2019 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, в якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю, пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. До заяви додав: копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по-батькові і місця реєстрації; копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера; довідку з банку з платіжними реквізитами; копію виписки з акту огляду МСЕК про встановлення групи інвалідності серії ААБ №461975 від 08.07.2019; копію витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Центрального регіону; копію виписки з історії хвороби; копію військового квитка.
За результатами розгляду поданих позивачем заяви та документів комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене протоколом №124 від 27.09.2019 (пункту 36) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги. Підставою для відмови у прийнятті даного рішення зазначено те, що позивачу вперше встановлено групу інвалідності понад тримісячний термін після звільнення зі служби та зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» .
Пунктом 3 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII передбачено, що дія цього Закону поширюється на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Згідно ч. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 26.06.2018 у справі 750/5074/17, від 14.08.2018 у справі № 807/15426/18, від 26.10.2018 у справі № 820/2504/18.
В той же час, на зміну обсягу прав особи у сфері соціального захисту військовослужбовців, зокрема на отримання одноразової грошової допомоги, може впливати настання обставин, з якими законодавство прямо пов`язує рівень соціального захисту, зокрема зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, що передбачено Порядками № 499 та № 975.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 затверджений Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України №499 від 28.05.2008 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 р., здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 даного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.
Отже, згідно вказаних приписів, в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу 3 групи інвалідності, одноразова грошова допомога військовослужбовцю призначалась, якщо інвалідність йому встановлена не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності.
Як встановлено з матеріалів справи, 09.07.1984 позивач був звільнений з військової служби. Інвалідність 3 групи позивачу вперше було встановлено 29.08.2011.
Таким чином, після звільнення позивача зі строкової військової служби до первинного встановлення йому інвалідності 3 групи минуло більше 27 років, а не три місяці, як передбачено пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону №2011, відтак, права на призначення одноразової грошової допомоги позивач не набув.
У підпункті 4 статті 16-3 Закону №2011, в редакції, яка діяла на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності (08.07.2019), зазначається, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Отже, виплата одноразової грошової допомоги у більшому розмірі здійснюється, якщо після зміни групи інвалідності минуло не більше двох років та за умови, якщо особі була призначена одноразова грошова допомога при первинному призначенні інвалідності.
Від первинного встановлення позивачу інвалідності минуло більше 7 років, оскільки 08.07.2019 позивачу встановлено 2 групу інвалідності.
Оскільки позивач не набув права на одноразову грошову допомогу при первинному встановленні йому інвалідності та між змінами 3 групи інвалідності на 2 групу минуло більше двох років, дія пункту 4 статті 16-3 Закону №2011 на позивача не поширюється.
Періодичне підтвердження раніше встановленої групи інвалідності або відсотка втрати працездатності не є обставиною, яка спричиняє виникнення у військовослужбовця нових прав у сфері соціального захисту, якщо про це прямо не вказано у законодавстві, що регулює ці правовідносини.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №564/806/17.
Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, та колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною відмови, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко

Повний текст постанови виготовлено 01.06.2020