Справа № 560/2615/20
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/2615/20
УХВАЛА

іменем України

29 травня 2020 рокум. Хмельницький
Суддя Хмельницького окружного адміністративного суду Тарновецький І.І., розглянувши позовну заяву Громадської організації "Ошукані Українці" до Хмельницької обласної регіональної організації політичної партії "Слуга Народу" , Політичної партії "Слуга Народу" про визнання бездіяльності, рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація "Ошукані Українці" звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Хмельницької обласної регіональної організації політичної партії "Слуга Народу", Політичної партії "Слуга Народу", в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Хмельницької обласної регіональної організації політичної партії «Слуга Народу», в частині відсутності розробки та реалізації ідеологічної та політичної роботи; не прийнятті участі та висуванні кандидатів на місцевих виборах протягом 2016-11.2019 років в межах Хмельницької області; не проведенні регіональних конференцій для обрання делегатів на З`їзди партії «Слуга Народу», що відбулися протягом 2018-2020 років;

- визнати протиправним рішення Вищої Ради Партії «Слуга Народу» щодо створення Хмельницької обласної регіональної організації політичної партії «Слуга Народу»;

- зобов`язати Вищу Раду Партії «Слуга Народу» привести у відповідність вимог п.п. 4.1, 3.1, пп. 4.9.1 Статуту політичної партії «Слуга Народу» склад Хмельницької обласної регіональної організації політичної партії «Слуга Народу» з урахуванням вимоги щодо адміністративно - територіальної ознаки та вимоги, що член партії бере участь у роботі лише одної із партійних організацій.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Отже, одним із обов`язкових питань, які повинен з`ясувати суддя після одержання позовної заяви, є питання належності розгляду позову за правилами адміністративного судочинства, тобто чи є спір публічно-правовим.

Розглянувши позовну заяву Громадської організації «Ошукані Українці» та додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних та юридичних осіб з органом державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), органом місцевого самоврядування, їх посадовою чи службовою особою, іншим суб`єктом при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій або наданні адміністративних послуг.

У випадку, якщо суб`єкт (у тому числі орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює вказані владні управлінські функції щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції, і, відповідно, не повинен вирішуватись адміністративним судом.

Визначальною ж ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору і під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Указане відповідає правовій позиції Верховного Суду в питаннях визначення юрисдикції спору (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, від 29 травня 2019 року у справі №826/9341/17, від 18 вересня 2019 року у справі №810/3711/18, від 18 грудня 2019 у справі №826/13961/17 та ін.).

Згідно позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивач юридична особа не суб`єкт владних повноважень, відповідачі політична партія та її регіональна парторганізація. Позивач оскаржує бездіяльність регіональної парторганізації політичної партії та рішення її органу управління й просить суд зобов`язати політичну партію привести склад та діяльність її регіональної парторганізації у відповідність вимог Статуту політичної партії. При цьому позовні вимоги обґрунтовано незгодою як членами Громадської організації «Ошукані українці», так і громадянами України, виборцями, які звернулись до вказаної Громадської організації, із діяльністю Політичної партії «Слуга Народу». Позивачем, зокрема, вказується, що Політичною партією «Слуга Народу» при створенні Хмельницької обласної регіональної організації партії» Слуга Народу» порушено низку пунктів Статуту цієї політичної партії, а останньою, в свою чергу, протиправно не було розроблено та не реалізовано ідеологічну і політичну роботу, не прийнято участі та висуванні кандидатів на місцевих виборах у межах Хмельницької області, не проведено регіональних конференцій для обрання делегатів на З`їзди партії «Слуга Народу».

Відповідно до змісту позову, відповідачами не приймалось жодне владне управлінське рішення по відношенню до позивача.

Зазначене, фактично, свідчить про незгоду позивача із внутрішньою організаційною діяльністю політичної партії; предмет позову не пов`язаний із діями, рішеннями чи бездіяльністю політичної партії та її регіональної парторганізації, вчиненими під час виборчого процесу; позивачем не оскаржуються такі через призму порушення законодавства про вибори чи референдум. Натомість вказується про порушення, на думку позивача, відповідачами норм Закону України «Про політичні партії в Україні» та Статуту Політичної партії «Слуга Народу».

Наведене у своїй сукупності дає підстави суду для висновку про відсутність у цьому випадку ознак, зазначених у пункті 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правового спору між сторонами справи, відносини між якими не ґрунтуються на управлінських чи контролюючих функціях однієї сторони стосовно іншої.

До того ж, відповідачі - Хмельницька обласна регіональна організація політичної партії «Слуга Народу» та Політична партія «Слуга Народу» - не є суб`єктами владних повноважень в розумінні пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій і ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Згідно частини четвертої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до частини п`ятої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, громадські об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 3) про затримання іноземця або особи без громадянства чи примусове видворення за межі території України; 4) про встановлення обмежень щодо реалізації права на свободу мирних зібрань (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, коли право звернення до суду надано суб`єкту владних повноважень законом.

Водночас згідно норм Кодексу адміністративного судочинства України відповідачами, у тому числі за позовом особи, яка не є суб`єктом владних повноважень, можуть бути кандидати, їх довірені особи, партії (блоки), місцеві організації партій, їхні уповноважені особи та посадові особи у справах пов`язаних з виборчим процесом та референдумом (статті 276, 277 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено виключні випадки, за яких відповідачем у адміністративній справі може бути політична партія чи її місцева організація, а їх оскаржувані дії, рішення чи бездіяльність порушують, на думку заявника позову, законодавство про вибори чи референдум і стосуються виборчого процесу. При цьому у частині першій статті 277 Кодексу адміністративного судочинства України також міститься застереження: «крім тих рішень чи дій, які відповідно до закону, статуту (положення) об`єднання громадян належать до його внутрішньої організаційної діяльності або його виключної компетенції».

Згідно змісту даного позову випадки, за яких відповідно до норм Кодексу адміністративного судочинства України політична партія може бути відповідачем у адміністративній справі, відсутні.

Також суд звертає увагу і на такі норми матеріального права.

Згідно статті 2 Закону України «Про політичні партії в Україні» від 05.04.2001 року №2365-III (далі Закон № 2365-III) політична партія - це зареєстроване згідно з законом добровільне об`єднання громадян - прихильників певної загальнонаціональної програми суспільного розвитку, що має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах.

Відповідно до статті 3 Закону №2365-III політичні партії провадять свою діяльність відповідно до Конституції України, цього Закону, а також інших законів України та згідно із партійним статутом, прийнятим у визначеному цим Законом порядку. Політичні партії в Україні створюються і діють тільки із всеукраїнським статусом.

Статтею 4 Закону № 2365-III передбачено, що політичні партії є рівними перед законом. Органам державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовим особам заборонено виокремлювати у своєму ставленні певні політичні партії чи надавати їм привілеї, а також сприяти політичним партіям, якщо інше не передбачено законом, у провадженні їх діяльності. Втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється, за винятком випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону №2365-III визначено, що політичні партії мають право: 1) вільно провадити свою діяльність у межах, передбачених Конституцією України, цим Законом та іншими законами України; 2) брати участь у виборах Президента України, до Верховної Ради України, до інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб у порядку, встановленому відповідними законами України; 3) використовувати державні засоби масової інформації, а також засновувати власні засоби масової інформації, як передбачено відповідними законами України; 4) підтримувати міжнародні зв`язки з політичними партіями, громадськими організаціями інших держав, міжнародними і міжурядовими організаціями, засновувати (вступати між собою у) міжнародні спілки з додержанням вимог цього Закону; 5) ідейно, організаційно та матеріально підтримувати молодіжні, жіночі та інші об`єднання громадян, подавати допомогу у їх створенні.

Політичним партіям гарантується свобода опозиційної діяльності, у тому числі: можливість викладати публічно і обстоювати свою позицію з питань державного і суспільного життя; брати участь в обговоренні та оприлюднювати і обґрунтовувати критичну оцінку дій і рішень органів влади, використовуючи для цього державні і недержавні засоби масової інформації в порядку, встановленому законом; вносити до органів державної влади України та органів місцевого самоврядування пропозиції, які обов`язкові для розгляду відповідними органами в установленому порядку.

Згідно статті 18 Закону №2365-III державний контроль за діяльністю політичних партій здійснюють: 1) центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, - за додержанням політичною партією вимог Конституції та законів України, а також статуту політичної партії, крім випадків, коли здійснення такого контролю законом віднесено до повноважень інших органів державної влади; 2) Центральна виборча комісія, окружні виборчі комісії, територіальні виборчі комісії на відповідних місцевих виборах - за додержанням політичними партіями встановленого порядку участі у виборчому процесі, а також, у межах визначених законом повноважень, за своєчасністю подання до відповідних виборчих комісій проміжних та остаточних фінансових звітів про надходження і використання коштів виборчих фондів на виборах, відповідністю їх оформлення встановленим вимогам, достовірністю включених до них відомостей; 3) Рахункова палата - за цільовим використанням політичними партіями коштів, виділених з державного бюджету на фінансування їхньої статутної діяльності; 4) Національне агентство з питань запобігання корупції - за додержанням встановлених законом обмежень щодо фінансування політичних партій, передвиборної агітації, агітації з всеукраїнського та місцевого референдуму, законним та цільовим використанням політичними партіями коштів, виділених з державного бюджету на фінансування їхньої статутної діяльності, своєчасністю подання звітів партій про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру, звітів про надходження і використання коштів виборчих фондів на загальнодержавних та місцевих виборах, повнотою таких звітів, відповідністю їх оформлення встановленим вимогам, достовірністю включених до них відомостей.

Політичні партії зобов`язані подавати на вимогу контролюючих органів необхідні документи та пояснення. Рішення контролюючих органів можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку.

Таким чином, політична партія є добровільним об`єднанням громадян, яка має своєю метою сприяння формуванню і вираженню політичної волі громадян, бере участь у виборах та інших політичних заходах, й не здійснює владних управлінських функцій. При цьому до органів, які згідно закону можуть здійснювати контроль за діяльністю політичних партій, в тому числі і щодо дотриманням політичною партією вимог її статуту, суди не належать.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених пунктами 9, 10 частини першої цієї статті.

Згідно пунктів 9, 10 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб.

Враховуючи зміст наведених норм матеріального і процесуального права та суть і характер відносин між сторонами справи, зважаючи на те, що питання, які ставить на вирішення суду позивач, належать до внутрішньої організаційної діяльності відповідачів (не суб`єктів владних повноважень, а добровільного об`єднання громадян) і такі питання є виключною компетенцією політичної партії й врегульовані її статутом, то суд приходить до висновку, що законність оскаржуваної бездіяльності та рішення не може бути перевірена в порядку адміністративного судочинства, тобто дана справа не є адміністративною в розумінні норм Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому ця справа не належить до спорів, визначених пунктами 9, 10 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому в силу пункту 4 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи щодо відносин, які мають місце в даному випадку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Оскільки даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі.

Частиною шостою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Водночас суд зазначає, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» в даному випадку слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на те, що оскаржувана бездіяльність та рішення належать до внутрішньої організаційної діяльності політичної партії і є її виключною компетенцією, а втручання з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування або їх посадових осіб у створення і внутрішню діяльність політичних партій та їх структурних утворень забороняється законом, за винятком передбачених Законом №2365-III випадків, і суди не належать до органів, які згідно названого закону можуть здійснювати контроль за діяльністю політичних партій, в тому числі і щодо дотриманням ними вимог їх статуту, то, на переконання суду, заявлені позовні вимоги не можуть бути предметом судового розгляду.

Наведене виключає обов`язок адміністративного суду щодо роз`яснення заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи.

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України в поєднанні з частиною шостою статті 170 цього Кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі №800/559/17, ухвала Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №9901/701/18, постанова Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №9901/571/19 та ін.).

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 170, статтею 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Громадської організації "Ошукані Українці" до Хмельницької обласної регіональної організації політичної партії "Слуга Народу" , Політичної партії "Слуга Народу" про визнання бездіяльності, рішення протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя/підпис/І.І. Тарновецький
"Згідно з оригіналом" Суддя І.І. Тарновецький