Справа № 620/1531/20
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року Чернігів Справа № 620/1531/20

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Шашери М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомГоловного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області
до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області в особі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)
про визнання неправомірною та скасування постанови
У С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Пінічно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Пінічно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бабенка В.М. про накладення штрафу від 16.04.2020 у виконавчому провадженні № 61467373.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що затримки виплати суми коштів на виконання рішення суду не було, оскільки доплата за рішенням суду була відсутня, а різниця між попереднім та новим розміром пенсії (враховуючи рішення суду у справі № 825/379/18) виплачується відповідно до постанови № 103. Головним управлінням відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі №620/1349/19 було проведено розрахунок компенсації втрати частини доходів, яка дорівнює нулю. Відтак позивач вважає, що накладення штрафу є протиправним, а постанова підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 25.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Вказаною ухвалою відповідачу надано строк для подання відзиву на позов.

Відповідач надіслав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити в повному обсязі, оскільки позивачем, без поважних причин, не було виконано рішення суду, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання. Водночас відповідач окремо зауважив, що з рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі № 620/1349/19 вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання рішення суду у справі № 825/379/18 від 29.03.2018 проведено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 45090,24 грн, але повідомлено позивача, що нарахована сума буде виплачуватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». А отже боржник зобов`язаний був нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів (пенсії), у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою перерахованої раніше призначеної пенсії, проте цього не зробив.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, розгляд справи просив проводити за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанції.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 у справі № 825/379/18 позов ОСОБА_1 - задоволено повністю. Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» від 23.12.2015 № 900-VІІ, а також статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988, у розмірі 57% від суми грошового забезпечення, вказаної у довідці УМВС України в Чернігівській області № 101/8327, №0 від 06.05.2017.

Виконуючи означене рішення суду пенсійним фондом проведено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 45090,24 грн, але повідомлено позивача, що нарахована сума буде виплачуватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» ( далі - Постанова №103).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі № 620/1349/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю та вирішено:

«Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду в Чернігівській області щодо виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку її виплати за рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 у справі № 825/379/18.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу, внаслідок несвоєчасної виплати пенсії у відповідності до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

На виконання вказаного вище рішення суду, яке набрало законної сили, Чернігівським окружним адміністративним судом 26.02.2020 видано виконавчий лист № 620/1349/19 (а.с. 36).

04.03.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Пінічно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бабенком В.М. відкрито виконавче провадження ВП № 61467373 (а.с. 37).

Листом від 19.03.2020, який надійшов до відділу примусового виконання рішень, боржником повідомлено про виконання рішення суду, а саме: «оскільки при перерахунку пенсії на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 29.03.2018 по справі № 825/379/18 з урахуванням довідки від 06.05.2017 № 101/8327, № 0 доплата відсутня, компенсація втрати частини доходу, у зв`язку з несвоєчасним проведенням перерахунку та несвоєчасною виплатою, відсутня» (а.с. 38-40).

20.03.2020 державним виконавцем складено акт про невиконання боржником рішення суду (а.с. 41).

16.04.2020 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5100,00 грн (а.с. 42-43).

Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає таке.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі також - Закон).

Статтею 1 Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 26 Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначені статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною 2 цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області посилається на те, що затримки виплати суми коштів на виконання рішення суду не було, оскільки доплата за рішенням суду була відсутня, а різниця між попереднім та новим розміром пенсії (враховуючи рішення суду у справі № 825/379/18) виплачується відповідно до постанови № 103.

Однак, з огляду на судове рішення від 15.11.2019 у справі №620/1349/19 вбачається, що виконуючи рішення суду № 825/379/18 від 29.03.2018 пенсійним фондом проведено перерахунок пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 в розмірі 45090,24 грн, але повідомлено позивача, що нарахована сума буде виплачуватись відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Також суд зазначив, що несвоєчасне нарахування сум на виконання судового рішення по справі № 825/379/18 відбулось з вини органу, що призначає і виплачує пенсію. З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсійним органом пенсії, що встановлено судовим рішенням по справі № 825/379/18, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не виконано рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.11.2019 у справі №620/1349/19, а тому державним виконавцем правомірно застосовано до боржника штрафні санкції.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими для виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання па шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див, рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009).

Основною функцією судового рішення с відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждало!' сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з викладеного, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника.

Принцип «res judicata» (принцип обов`язковості судового рішення) покладає на боржника обов`язок виконання судового рішення, яке набрало законної сили, не очікуючи відповідних дій державного виконавця.

В силу зазначеного правового принципу саме боржник повинен проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Згідно вимог статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доведення обставин, які стали підставою для винесення оскаржуваної постанови покладено на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність своїх дій та застосування до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області штрафних санкцій за невиконання рішення суду, а тому спірна постанова про стягнення штрафу є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 139, 227, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005,

Відповідач: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області в особі Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), пр-т Миру, 43, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 02.06.2020.

Суддя Ю. О. Скалозуб