Справа № 160/12303/19
Суддя: Чабаненко С.В.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2020 року м. Дніпросправа № 160/12303/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Чабаненко С.В. ,

суддів: Чумака С.Ю., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційною скаргою Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №160/12303/19 за позовом Громадської організації "Платформа Громадський Контроль" до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Паркт Сервіс Группе" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Громадська організація "Платформа Громадський Контроль" звернулась до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, в якому просила визнати протиправними та нечинними повністю:

- рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.10.2018 року №1039 "Про внесення змін до рішення №512 від 11.04.2011 "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпрі";

- рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.07.2019 року №743 "Про внесення змін до рішення №512 від 11.04.2011 "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпрі".

17.02.2020 року Громадська організація "Платформа Громадський Контроль" подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить:

- зупинити дію рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.10.2018року № 1039 "Про внесення змін до рішення №512 від 11.04.2011 "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпрі", до набрання законної сили рішенням суду по справі;

- зупинити дію рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.07.2019року №743 "Про внесення змін до рішення №512 від 11.04.2011 "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпрі", до набрання законної сили рішенням суду по справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що Рішенням №1039 внесено зміни до рішення №512 від 11.04.2011 "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпропетровську" зі змінами, а саме, пункти 1-150 викладено у новій редакції, згідно якої встановлено тарифи вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпрі - 1 годину паркування у розмірі від 10,00 до 15,00 грн./за годину в залежності від адреси парковки. Рішенням №743 внесено зміни до рішення №512 від 11.04.2011р. "Про затвердження тарифів вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпропетровську" в частині додатка, а саме, доповнено тарифи вартості послуг паркування на майданчиках для платного паркування транспортних засобів у м.Дніпрі пунктами 151-158, згідно з якими встановлено вартість - 1 у розмірі від 10,00 до 15,00 грн./за годину в залежності від адреси парковки. При цьому заявник вказує, що існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних рішень, а саме, рішення є регуляторними актами, якими змінені норми права, вони регулюють поведінку суб`єктів у конкретних правовідносинах, мають публічний характер, не вичерпують дію своїм прийняттям, поширюються на невизначене коло осіб, з огляду на те, що впливають на права, обов`язки та інтереси як суб`єктів господарювання, що надають платні послуги паркування, так і на споживачів цих послуг - водіїв/власників транспортних засобів, тому враховуючи, що відповідач самостійно не зупинив дію оспорюваних регуляторних актів, є підстави їх зупинення у судовому порядку, до набрання законної сили рішенням суду по справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року в задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив вказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 13:40 28 травня 2020 року, та з урахуванням клопотання представника позивача про розгляд справи в письмовому провадженні, з урахуванням запровадженого Постановою КМУ від 16.03.2020 року № 211 (зі змінами) карантину на території України, колегія суддів дійшла висновку за можливість розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами, відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Від третьої особи надійшло клопотання, в якому зазначено, що судом першої інстанції 26 травня 2020 року прийнято рішення, яким в задоволені позову відмовлено, а тому відсутні підстави для розгляду вказаної апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені приписами ч.2 ст. 150 КАС України для забезпечення даного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

З аналізу наведених норм вбачається, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову.

При цьому для задоволення судом поданої позивачем заяви про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такої заяви та довести, що незадоволення заяви призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст.150 КАС України.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ", за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

В свою чергу, колегія суддів не вбачає у даному випадку наявних очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23.10.2018 року № 1039, від 23.07.2019 року №743, а встановлення протиправності оскаржуваних позивачем рішень може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Встановлення протиправності чи обґрунтованості оскаржуваних рішень відповідача, що є предметом позову, потребує доведення та встановлення судом шляхом повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх зібраних доказів в судовому засіданні по справі.

При цьому колегією суддів враховуються, що в заяві про забезпечення позову позивачем не наведено аргументів, які б свідчили про можливі ускладнення чи унеможливлювали виконання рішення суду (у випадку задоволення позовних вимог).

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку, при прийнятті в подальшому судом рішення по справі про задоволення позовних вимог, його виконання не ускладнюється або унеможливлюється. Тобто, дія рішень виконкому до вирішення справи по суті жодним чином не може перешкоджати виконанню рішення суду в подальшому.

Позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено, чи взагалі оскаржуваним рішенням завдана будь-яка шкода Громадській організації "Платформа Громадський контроль", та які порушені чи оспорювані права або інтереси позивача, за захистом яких він звернутися до суду, йому необхідно поновлювати після розгляду справи по суті.

Дослідивши наведені у заяві та апеляційній скарзі позивача аргументи, оцінивши обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, наявності фактичних обставин , з якими позивач пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засідання усіх обставин справи в їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу судового рішення, тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 150-154, 294, 308, 312, 315, 316 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Громадської організації "Платформа Громадський контроль" - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №160/12303/19 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак

суддя І.В. Юрко