Справа № 826/9959/18
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 826/9959/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мазур А.С., суддів: Васильченко І.П. та Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут"
до Кабінету Міністрів України
провизнання протиправним та скасування наказу №853 від 26.10.2016

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» з позовом до Кабінету Міністрів України, в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 «Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.07.2018 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Водночас відповідно до вимог статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати оголошення про відкриття провадження у справі в виданні, в якому оприлюднено оскаржуваний нормативно-правовий акт.

В «Офіційному віснику України» від 24.07.2018 №56 опубліковано оголошення про відкриття провадження в даній адміністративній справі, тому відповідно до частини сьомої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ТОВ «Дніпропетровськгаз збут».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в складі колегії суддів.

08.08.2019 суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження на підставі п. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що здійснює господарську діяльність з постачання природного газу.

На підставі Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444 з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, позивач уклав з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 28.10.2016 договір купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н, а пізніше - договір купівлі-продажу природного газу від 12.04.2017 №17-204-Н.

Пунктами 1.1 та 1.2 указаних договорів визначено зобов`язання продавця (ПАТ «Нафтогаз України») передати покупцеві (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») у 2016-2017 роках природний газ у відповідному обсязі, а покупця - прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору. Природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Згідно з доводами позивача на виконання умов згаданих договорів ПАТ «НАК «Нафтогаз України» протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року передало ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» природний газ для постачання побутовим споживачам на загальну суму 5 037 348 130,59 грн., з яких 2 775 760 960,68 грн. відшкодовано державою за рахунок пільг, субсидій та компенсацій за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі - Порядок №20), з квітня по вересень 2017 року - 702 047 218,92 грн.

Пунктом 6 договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н та договору від 12.04.2017 №17-204-Н визначено порядок та умови проведення розрахунків відповідно до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України. Суть цих змін зводиться до того, що упродовж 90-денного терміну, що має відліковуватися з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, покупець має розрахуватися за придбаний природний газ.

Так, абзацами 1-3 підпункту 6.1 пункту 6 вищевказаних договорів передбачено, що оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують 5-денний строк.

Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 (далі - Порядок №20), визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструкторизованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вуглевидобувними підприємствами.

Відтак, кошти, якими позивач повинен розрахуватись з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», мають бути виділені як субвенція, сформована за рахунок коштів, отриманих в тому числі і від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та/або підприємств, пов`язаних із ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Процедура фінансування субвенцій складається з декількох етапів та регулюються бюджетним законодавством, на яке позивач не може впливати. В розрахунках за надані пільги, субсидії та компенсації бере участь значна кількість суб`єктів: надавачі послуг, їх постачальники, органи державної влади та місцевого самоврядування.

Практика відшкодування надавачам послуг вартості ресурсів (товарів, послуг) та специфіка формування і використання фінансових ресурсів (бюджету) для забезпечення завдань та функцій, які здійснюються відповідними органами державної влади та органами місцевого самоврядування свідчить, що надходження бюджетних коштів протягом бюджетного періоду є нерівномірним і тривалість їх надходження за процедурою, визначеною Порядком №20, може бути розтягнута на місяці.

При цьому відповідно до Порядку №20 до розрахунків включаються суми пільг та субсидій лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України виключно за умови відсутності боргу перед учасниками за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку (п.7 Порядку №20).

Ураховуючи, що позивач як учасник розрахунків відповідно до Порядку №20 має право отримані з бюджету кошти на оплату природного газу перерахувати виключно на рахунок ПАТ «НАК «Нафтогаз України», проведення розрахунків в порядку та строки, визначені пунктом 6.1 договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н та від 12.04.2017 №17-204-Н, редакція якого відповідає умовам Примірного договору, затвердженого оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, ставить позивача в завідомо нерівні умови перед іншими учасниками ринку природного газу, зокрема, перед ПАТ «НАК «Нафтогаз України», оскільки проведення розрахунку у визначені пунктом 6.1 Примірного договору строки без дотримання процедури проведення розрахунків відповідно до Порядку №20 автоматично позбавляє позивача права на відшкодування вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок державного бюджету, що, в свою чергу, призводить до нарахування штрафних санкцій з боку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за порушення строків розрахунків за укладеними з ними договорами купівлі-продажу природного газу.

За твердженням позивача інші джерела фінансування для покриття його витрат, понесених у зв`язку із придбанням природного газу для забезпечення потреб пільгових категорій населення та громадян, які отримують субсидію, крім тих, що надходять відповідно до Порядку №20, відсутні.

Оскільки на практиці систематично має місце затримка фінансування бюджетними установами коштів в рахунок погашення спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу, то встановлення оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України 90-денного строку для сплати ПАТ «НАК «Нафтогаз України» вищевказаних, коштів не відповідає умовам фактичних строків проведення розрахунків.

У період з жовтня 2017 року ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», ураховуючи затримку проведення фінансування суми вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу, ініціювало звернення до суду із позовами до відповідного управління праці та соціального захисту населення про стягнення заборгованості. Проте, через тривалий строк судового розгляду справи, ефекту у вигляді прискорення повернення коштів не відбулося.

У квітні 2018 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовами до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені у розмірі 204 587 901,62 грн. за договором від 28.10.2016 №16-405-Н та за договором від 12.04.2017 №17-204-Н у зв`язку несвоєчасними розрахунками за придбаний газ. При цьому поза увагою залишилося несвоєчасне перерахування державою в особі розпорядника коштів (Казначейська служба) перерахування коштів суми вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу.

Таким чином, прийняття Кабінетом Міністрів України оскаржуваної постанови щодо внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій стосовно встановлення норми про те, що «остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу» без дотримання державою строків проведення компенсацій є дискримінаційним по відношенню до позивача.

Встановлення такого строку, за висновком позивача, є порушенням:

- пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про ринок природного газу», відповідно до якого ринок природного газу функціонує на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами невтручання держави у функціонування ринку природного газу, крім випадків, коли це необхідно для усунення вад ринку або забезпечення інших загальносуспільних інтересів, за умови, що таке втручання здійснюється у мінімально достатній спосіб.

- статті 2 згаданого Закону, відповідно до якої рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації, які поширюється також на суб`єктів ринку природного газу у випадках, передбачених цим Законом.

Ураховуючи вищевикладене, єдиним шляхом захисту порушених прав позивача є визнання судом оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України протиправною та її скасування.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в її задоволенні, стверджуючи, що оскаржувана постанова прийнята Кабінетом Міністрів України в межах повноважень та відповідно до законів з метою урегулювання питання забезпечення безперебійного постачання природного газу побутовим споживачам.

З посиланням на частину другу статті 179 Господарського кодексу України відповідач зазначив про повноваження Кабінету Міністрів України або уповноважених ним або законом органів виконавчої влади рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Зауважив, що згідно з нормами частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України при укладенні договору купівлі-продажу природного газу сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені Примірним договором або доповнювати його зміст.

Спростовуючи доводи позивача про дискримінаційний характер оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України через неможливість проведення розрахунків за спожитий газ в строк, встановлений пунктом 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій, затвердженого оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, відповідач вказав на те, що норми Порядку №256 містять чіткий та послідовний ланцюг дій, за яким компанії, що надають житлово-комунальні послуги (в тому числі послуги з транспортування, розподілу та постачання природного газу) отримують кошти на погашення вартості спожитого пільговиками та субсидіантами природного газу за рахунок субвенцій з державного бюджету не пізніше 27 числа місяця, що настає за звітним періодом, тому встановлення 90-денного строку для сплати є таким, що відповідає умовам фактичних строків проведення розрахунків.

До того ж надані позивачем докази спростовують його твердження про неможливість розрахуватися протягом 90 днів, починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу,

Заперечуючи доводи позивача щодо дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови, відповідач вказав, що пункт 20 Примірного договору:

- не призводить до юридичного чи фактичного обсягу прав та обов`язків, які є відмінними від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, адже вказаний пункт встановлює такі ж умови для інших численних постачальників природного газу зі спеціальними обов`язками;

- не призводить до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і осяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях;

- не зобов`язує відповідно до чинного законодавства укладати договір купівлі-продажу природного газу із встановленням саме 90-денного строку для сплати, з огляду на те, що сторони, в тому числі позивач, мають прав за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором або доповнювати його міст.

Крім того, відповідач звернув увагу, що позивач безпідставно обґрунтовує свої вимоги законодавчими актами, які втратили чинність, зокрема це:

- постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2015 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» втратила чинність з 01.01.2018 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2017 №951 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України»;

- наказ Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 №493/688 «Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію» втратив чинність на підставі наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 19.02.2018 №123/289.

За висновком відповідача позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки оскаржувана ним редакція пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій втратила чинність у зв`язку із внесенням до нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №25 «Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій». Скасування ж нормативно-правового акту, який втратив чинність, з моменту його прийняття, як просить позивач, є порушенням принципу верховенства права.

У відзиві на позовну заяву позивач заперечив доводи Кабінету Міністрів України щодо можливості при укладенні договору купівлі-продажу природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за взаємною згодою сторін змінювати його окремі умови, передбачені Примірним договором або доповнювати його зміст. В обґрунтування цього позивач, зокрема, вказав, що відповідно до пункту 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 (далі - Положення №187), купівля-продаж природного газу між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальником природного газу із спеціальними обов`язками здійснюється за ціною, визначеною згідно з пунктом 13 цього Положення, відповідно до договору, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та постачальником природного газу із спеціальними обов`язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а у випадках, передбачених Законом України «Про ринок природного газу», - на підставі типового договору з дотриманням принципу недискримінації.

Також позивач вказав на випадки порушення органами державної виконавчої влади строків розрахунків з ним за наданий природний газ громадянам, які мають пільги або отримують субсидію, що неможливо передбачити на стадії укладення з ПАТ «НАК «Нафтогаз» договору купівлі-продажу природного газу, а, відтак, узгодити питання зміни строків розрахунків з ним.

Позивач повідомив про факти звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до суду із позовами до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про стягнення з нього 3% річних, інфляційних втрат та пені за прострочення виконання грошового зобов`язання по сплаті за фактично переданий природний газ без врахування сум, які мали б бути сплачені за пільговиків та субсидіантів.

Доводи відповідача про безпідставне застосування позивачем в обґрунтування позовних вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 та наказу Міненерго від 03.08.2015 №493/688, які втратили чинність відповідно 01.01.2018 та 03.04.2018, позивач уважає необґрунтованими, оскільки ці акти були чинними на час прийняття оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

При цьому відповідач безпідставно обґрунтовує свої заперечення щодо позову Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256, в редакції, яка не діяла на момент дії Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій в редакції оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

Позивач уважає, що вірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, звернувшись до суду з вимогою про визнання протиправною та скасування постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 від моменту її прийняття, незважаючи на внесення у подальшому змін до вищевказаного Порядку відповідною постановою Кабінету Міністрів України.

У додаткових поясненнях позивач пояснив, що оскаржує увесь текст постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853, оскільки вона фактично складається з одного пункту.

В обґрунтування доводів про дискримінаційний характер оскаржуваної постанови позивач додатково вказав на рішення Європейського суду з прав людини від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України», згідно з яким відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою при визначенні того, чи такою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення .

Позивач наголосив, що при укладенні з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н він був позбавлений фактичної можливості укласти його на інших умовах, ніж визначені Примірним договором купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій. До того ж ПАТ «НАК «Нафтогаз України» належним чином не виконувало вимоги договору, зокрема, в частині підписання спільних протокольних рішень, що в подальшому зумовлює недотримання позивачем строків розрахунків за указаним договором.

Приймаючи оскаржувану постанову, Кабінет Міністрів України як вищий орган виконавчої влади не забезпечив її належне виконання іншими органами виконавчої влади щодо своєчасного перерахування грошових коштів в якості субвенції постачальникам природного газу населенню.

У судовому засіданні представники сторін відповідно підтримали свої правові позиції, висловлені письмово, представник позивача просив задовольнити позов, представник відповідача - відмовити в його задоволенні.

У судовому засіданні 08.08.2019 суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території України, затвердженої постановою НКРЕКП від 16.05.2017 №653 (раніше - на підставі ліцензії серії АЕ №295559, переоформленої рішенням НКРЕКП від 01.09.2015 №2248).

З метою постачання природного газу побутовим споживачам позивач, на підставі Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (далі - Примірний договір), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, з урахуванням змін, внесених оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України до пункту 20 Примірного договору, уклав з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 28.10.2016 договір купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н, а пізніше - договір купівлі-продажу природного газу від 12.04.2017 №17-204-Н.

Відповідно до пунктів 1.1 та 2.1. указаних договорів продавець (ПАТ «НАК «Нафтогаз України») зобов`язується передати покупцеві (ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») у 2016-2017 роках природний газ, а покупець прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору; природний газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам.

Пунктом 6 указаних договорів визначено порядок та умови проведення розрахунків між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та ПАТ «НАК «Нафтогаз України», які відтворюють порядок та умови проведення розрахунків покупцем за придбаний природний газ, визначений пунктом 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (далі - Примірний договір), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.07.2016 №444, відповідно до якої:

«Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, на підставі акта приймання-передачі природного газу.

Оплата вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться у строки та за процедурою, передбаченою Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20».

Відповідно до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 до пункту 20 Примірного договору, цей пункт викладено в новій редакції, а саме:

« 20. Оплата за природний газ здійснюється покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту, здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, на підставі акта приймання-передачі природного газу.

Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 р. №20 (Офіційний вісник України, 2005 р., № 2, ст. 88; 2009 р., № 5, ст. 123; 2011 р., № 5, ст. 249) (далі - Порядок), протягом 90 днів починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі коли продавець протягом п`яти робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують такий п`ятиденний строк.

Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті за процедурою, передбаченою Порядком, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

У разі ненадання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) за відповідний місяць остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків (в тому числі коригуючі акти), передбачений абзацом четвертим цього пункту, до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому у разі, коли покупець надасть продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння розрахунків (в тому числі коригуючі акти) пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині суми, зазначеної в такому акті звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актах), буде здійснюватися в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту. З дати надання продавцеві покупцем зазначеного акта звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) припиняється нарахування продавцем неустойки, 3 відсотків річних, а також інфляційних нарахувань на суму, зазначену в такому акті звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актах), на період з дати надання акта звіряння розрахунків (в тому числі коригуючих актів) продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.

Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту.

Сторони погодили, що підписання спільних протокольних рішень відповідно до Порядку не змінює строків та умов розрахунків за цим договором.».

Згідно з пояснювальною запискою до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853, прийняття цього нормативно-правового акту обумовлене виявленням проблемних питань, пов`язаних із укладенням та реалізацією договорів в частині здійснення розрахунків за природний газ, та необхідністю удосконалення положень Примірного договору.

Не погоджуючись із цими змінами, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить із такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, яка кореспондує зі статтею 3 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» органи державної влад та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 113, 116 Конституції України, статтею 1 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Повноваження Уряду закріплені статтями 2, 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», відповідно до яких до основних завдань Кабінету Міністрів України, поміж іншого, віднесено забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики. Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів забезпечує здійснення державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статі 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

За змістом статей 49, 50 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України у формі постанов видає акти нормативного характеру.

Частиною першою статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України, після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України.

Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758 затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі - Положення №758).

Згідно з пунктом 3 цього Положення на НАК «Нафтогаз України» покладено обов`язок продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) за цінами, на умовах та у порядку, що визначені пунктом 9 і 10 цього Положення.

Згідно з пунктом 10 Положення №758 купівля-продаж природного газу між НАК «Нафтогаз України» та постачальником природного газу із спеціальними обов`язками здійснюється за регульованою оптовою ціною, розрахованою з урахуванням формули, визначеної пунктом 12 цього Положення, відповідно до договору, який укладається на підставі примірного договору купівлі-продажу природного газу між НАК «Нафтогаз України» та постачальником природного газу із спеціальними обов`язками, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Отже, затвердження Примірного договору, а також внесення змін до нього належить до повноважень Кабінету Міністрів України, що позивачем не заперечується.

Як вбачається зі змісту позову, позивач не погоджується зі змінами, внесеними оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України до пункту 20 Примірного договору, в частині, що стосується встановлення строків розрахунків покупців природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», оскільки кошти, які позивач повинен сплатити ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за придбаний природний газ, який він у подальшому реалізує для побутових потреб населення, в тому числі пільгових категорій громадян та громадян, що отримують субсидію, формуються з коштів, отриманих ним з місцевого бюджету за рахунок субвенцій з державного бюджету за реалізований пільговим категоріям громадян природний газ, і які (кошти) у вигляді субвенції з державного бюджету позивач, як правило, отримує несвоєчасно, що, в свою чергу, унеможливлює своєчасний розрахунок з ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Однак, суд не погоджується з доводами позивача про протиправність оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

При цьому суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що станом на час звернення позивача до суду з позовом про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови пункт 20 Примірного договору уже діяв в іншій редакції у зв`язку із внесенням до нього змін постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 №25 «Про внесення змін до пункту 20 Примірного договору купівлі-продажу природного газу з постачальниками природного газу із спеціальними обов`язками для потреб побутових споживачів та релігійних організацій», а також про те, що свої вимоги позивач обґрунтовує законодавчими актами, які на час його звернення до суду з позовом втратили чинність. Наведене обґрунтовується тим, оцінка судом оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України здійснюється за наслідками її перевірки на відповідність актам законодавства, які були чинними станом на час її прийняття.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій (далі - Порядок №20), яким визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз», а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).

Так, згідно з пунктом 2 Порядку №20 Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м.Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобов`язань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

За змістом пункту 6 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 (далі - Порядок №256), фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм.Києві та Севастополі до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг зв`язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком №20.

Управління Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм.Києві та Севастополі щомісяця подають Державній казначейській службі відповідні дані щодо фактично нарахованих сум пільг, субсидій, допомоги та кредиторської заборгованості відповідних бюджетів згідно із зазначеними реєстрами.

Пунктом 7 Порядку №256 визначено, що Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов`язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати.

Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів.

Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби.

Пунктом 8 Порядку №256), визначено, що отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків.

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п`ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг.

Згідно з пунктом 6 Порядку №20 органи Казначейства на підставі платіжних доручень головних розпорядників коштів місцевих бюджетів перераховують кошти на рахунки постачальників ресурсів (товарів, послуг).

Розрахунки проводяться на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків (пункт 7 Порядку №20).

Пунктом 2.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міненерговугілля України від 03.08.2015 №493/688 (далі - Порядок №493), визначено, що відповідні департаменти фінансів узагальнюють отримані дані та подають їх щомісяця до 20 числа Державній казначейській службі України (далі - Казначейство) та відповідним головним управлінням Державної казначейської служби України в областях, місті Києві (далі - органи Казначейства) у формі узгоджених з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг) спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків разом з відповідними зведеними реєстрами актів звіряння, або реєстрами договорів за підписами керівників відповідних департаментів фінансів, постачальників та/або транспортувальників (товарів, послуг).

Не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (з присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів, відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення.

Виділення коштів здійснюється лише за наявності платіжних доручень, наданих усіма учасниками розрахунків до Казначейства та органів Казначейства (пункт 2.5 Порядку №493).

Як вірно стверджує позивач, для розрахунку вартості природного газу, реалізованого для побутових потреб споживачам, які мають пільги або отримують субсидії, та отримання підприємствами паливно-енергетичного комплексу компенсації за такий газ, необхідний відповідний перелік дій за участі постачальники природного газу для побутових потреб населення та органи державної влади, а саме:

- підписання актів звіряння між покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету;

- підписання спільних протокольних рішень;

- надання розпорядником коштів до органів казначейства платіжних доручень;

- виділення коштів;

- перерахування органами Казначейства коштів на рахунок постачальників послуг.

Проте, незважаючи на те, що процедура повернення коштів постачальникам природного газу для побутових потреб пільгових категорій населення та громадян, які отримують субсидію, складається з декількох етапів за участі декількох учасників, аналіз викладених вище правових норм дає підстави суду дійти висновку, що 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, є достатнім строком, для отримання постачальником природного газу для побутових потреб населення коштів за рахунок субвенцій з державного бюджету на погашення вартості природного газу, спожитого пільговою категорією громадян та громадянами які отримують субсидії, та в подальшому для остаточного розрахунку з ПАТ «НАК «Нафтогаз» з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій.

Окремі випадки несвоєчасного перерахування позивачу коштів за надані за рахунок субвенцій з державного бюджету на погашення вартості природного газу, спожитого пільговою категорією громадян та громадянами, які отримують субсидії, якими позивач обґрунтовує свої доводи про недостатність 90-денного строку для вищевказаних розрахунків з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» свідчать про неналежне виконання окремими органами виконавчої влади покладених на них відповідними законодавчими актами завдань та функцій, та не є доказами необґрунтованого встановлення Кабінетом Міністрів України строку для проведення розрахунків за придбаний газ між постачальниками природного газу та ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

Також суд критично сприймає доводи позивача про дискримінаційний характер оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України з наступних підстав.

Відповідно до частин другої та третьої статті 2 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єкти владних повноважень, а також суди при застосовуванні норм цього Закону беруть до уваги правозастосовну практику Енергетичного Співтовариства та Європейського Союзу, зокрема рішення Суду Європейського Союзу (Європейського Суду, Загального Суду), практику Європейської Комісії та Секретаріату Енергетичного Співтовариства щодо застосовування положень актів законодавства Європейського Союзу, зазначених у частині першій цієї статті.

Рішення (заходи) суб`єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Зокрема, згідно з принципом згідно недискримінації рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень не можуть призводити:

- до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях, якщо тільки така відмінність не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу;

- до юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків особи, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.11.2013 у справі «Пічкур проти України» вказує, що відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою при визначенні того, чи такою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення .

Як встановлено частиною третьою статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації», не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме:

- спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту;

- здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними;

- надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом;

- встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян;

- особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

За висновком суду, зміни, внесені оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України до пункту 20 Примірного договору в частині встановлення для розрахунків постачальників природного газу з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 90-денного строку, починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, не є дискримінаційними стосовно позивача, оскільки не призводять до встановлення:

- юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків позивача, який є відмінним від обсягу прав та обов`язків інших осіб у подібних ситуаціях,

- юридичного або фактичного обсягу прав та обов`язків позивача, який є таким, як і обсяг прав та обов`язків інших осіб у неподібних ситуаціях, якщо така однаковість не є необхідною та мінімально достатньою для задоволення загальносуспільного інтересу.

Оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України не надає жодних переваг іншим постачальникам природного газу зі спеціальними обов`язками, усі вони разом із позивачем перебувають у рівних умовах щодо укладення договору купівлі-продажу газу для побутових потреб населення.

Разом з тим суд уважає за доцільне звернути увагу на те, що статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Частиною четвертою статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

-примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

- договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Ураховуючи приписи частини четвертої статті 179 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що при укладенні господарського договору щодо купівлі-продажу природного газу на основі Примірного договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, з урахуванням змін, внесених до пункту 20 Примірного договору оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені таким Примірним договором або доповнювати його умови.

Відтак, визначені пунктом 20 Примірного договору строки для здійснення розрахунку покупця із ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за придбаний газ за взаємною згодою сторін можуть бути змінені при укладенні договору купівлі-продажу природного газу, що свідчить про відсутність дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

Доцільно зауважити, що останнім абзацом пункту 20 Примірного договору в редакції, затвердженій оскаржуваною постановою Кабінету Міністрів України, передбачено, що покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком, і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту.

Відмова ПАТ «НАК «Нафтогаз України» від укладення з позивачем договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016 №16-405-Н на умовах, відмінних від визначених Примірним договором, свідчить про здійснення господарської діяльності з дотриманням вимог статті 179 та 184 Господарського кодексу України та не є доказом дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України.

Так само не є підтвердженням дискримінаційного характеру оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України невиконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» окремих вимог укладеного з позивачем договору щодо купівлі-продажу природного газу, на які вказує позивач.

Крім того, не погоджуючись із 90-денним строком, починаючи з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, для розрахунку з ПАТ «НАК «Нафтогаз України», встановленим абзацом третім пункту 20 Примірного договору в редакції оскаржуваної постанови, позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №853 в цілому, тобто й інші абзаци пункту 20 Примірного договору. Проте, жодних доводів щодо протиправності решти приписів пункту 20 Примірного договору позов не містить, що також свідчить про необґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України в цілому.

За наведених обставин позовна заява ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не підлягає задоволенню судом у повному обсязі.

Підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 9, 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Суддя І.П. Васильченко

Суддя А.В. Літвінова