Справа № 2а-6623/11/2670
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 2а-6623/11/2670
УХВАЛА

01 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., суддів Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року про застосування заходів примусу у справі за позовом ОСОБА_1 до голови Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_3 про визнання незаконними дій і бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2011 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до голови Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_3 (далі - Відповідач, голова Голосіївського районного суду міста Києва) в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просила:

- зобов`язати голову Голосіївського районного суду міста Києва до п. 18.19 наказу Державної судової адміністрації України «Про затвердження інструкції з діловодства у місцевому загальному суді» №68 від 27.06.2006 року здійснювати повноваження, які стосуються резолюції як окремого виду документа, який повинен містити реквізити: прізвище виконавця (виконавців), дату резолюцій;

- зобов`язати Голосіївський районний суд міста Києва відповідно до п. 2.2, п. 2.6 наказу Державної судової адміністрації України №68 від 27.06.2006 року «Про затвердження інструкції з діловодства у місцевому загальному суді», проставити до штампу суду на скарзі від 20 червня 2011 року, посаду і прізвище особи, яка прийняла документ;

- визнати незаконними дії та бездіяльність голови Голосіївського районного суду міста Києва, які полягають в організаційно-розпорядчих функціях щодо відсутності належного контролю за діяльністю канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва в частині повноважень, та стосуються своєчасної передачі документів з канцелярії до суддів;

- стягнути з голови Голосіївського районного суду міста Києва як суб`єкта владних повноважень моральну шкоду;

- у відповідності до статті 84 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» винести окрему постанову стосовно відсутності контролю та бездіяльності щодо створення умов та порушення порядку ведення контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих до розгляду судді, направивши матеріали справи до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для відкриття дисциплінарного провадження відносно голови Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2 ;

- зобов`язати голову Голосіївського районного суду міста Києва передати до матеріалів справи наступні заяви: заява-скарга № 5 від 25 лютого 2010 року, скарга від 25 лютого 2010 року, заява про відвід від 25 лютого 2010 року, заява від 25 лютого 2010 року, заява від 25 лютого 2010 року, заява про відвід від 25 лютого 2010 року, заява-клопотання №7 від 25 лютого 2010 року, заява-клопотання №0103/2010 від 01 березня 2010 року, заява про відвід від 12 березня 2010 року, 7-й відкритий відвід від 15 березня 2010 року, 8-й відкритий відвід від 26 березня 2010 року, 13-й відкритий відвід від 20 квітня 2010 року, 14-й відкритий відвід 26 квітня 2010 року, 15-й відкритий відвід від 5 травня 2010 року, 16-й відкритий відвід від 21 травня 2010 року,18-й відкритий відвід від 3 червня 2010 року, 19-й відкритий відвід від 5 червня 2010 року, заява про відвід від 26 липня 2010 року, заява про відвід від 6 вересня 2010 року, заява про відвід від 6 вересня 2010 року, заява про відвід від 6 вересня 2010 року, заява про відвід від 26 жовтня 2010 року, заява про відвід від 26 жовтня 2010 року, заява про відвід від 26 жовтня 2010 року, заява про відвід від 26 жовтня 2010 року, заява про відвід від 13 грудня 2010 року.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.09.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нову, якою позов задоволено частково і вирішено:

«Зобов`язати голову Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3 відповідно до п. 18.19 наказу ДСА України від 27.06.2006 № 68 здійснювати повноваження, які стосуються резолюції як окремого виду документа, який повинен містити реквізити: прізвище виконавця (виконавців), дату резолюцій.

Зобов`язати Голосіївський районний суд м.Києва відповідно до п. 2.2, п. 2.6 Наказу № 68 від 27.06.2006 ДСА України, проставити до штампу суду на копії скарги від 20.06.2011, посаду і прізвище особи, яка прийняла документ;

Визнати незаконними дії та бездіяльність голови Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3, що полягають в організаційно-розпорядчих функціях щодо відсутності належного контролю за діяльністю канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва в частині повноважень, які стосуються своєчасного передавання документів з канцелярії до суддів.

Зобов`язати голову Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_3 передати до матеріалів справи наступні заяви - заява-скарга № 5 від 25.02.2010, скарга від 25.02.2010, заява про відвід від 25.02.2010, заява від 25.02.2010, заява від 25.02.2010, заява про відвід від 25.02.2010, заява-клопотання №7 від 25.02.2010, заява-клопотання №0103/2010 від 01.03.2010, заява про відвід від 12.03.2010, 7-й відкритий відвід від 15.03.2010, 8-й відкритий відвід від 26.03.2010, 13-й відкритий відвід від 20.04.2010, 14-й відкритий відвід 26.04.2010, 15-й відкритий відвід від 05.05.2010, 16 відкритий відвід від 21.05.2010, 18-й відкритий відвід від 03.06.2010, 19-й відкритий відвід від 05.06.2010, заява про відвід від 26.07.2010, заява про відвід від 06.09.2010, заява про відвід від 06.09.2010, заява про відвід від 06.09.2010, заява про відвід від 26.10.2010, заява про відвід від 26.10.2010, заява про відвід від 26.10.2010, заява про відвід від 26.10.2010, заява про відвід від 13.12.2010.

В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.».

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.03.2017 року касаційну скаргу голови Голосіївського районного суду міста Києва задоволено частково - постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.09.2012 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року в частині визнання дій та бездіяльності голови Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 та зобов`язання її вчинити певні дії скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2019 року вирішено:

- визнати зловживанням процесуальними правами та такими, що суперечать завданню адміністративного судочинства дії позивача ОСОБА_1 щодо систематичного заявлення завідомо безпідставних заяв про залучення суддів до участі у справі в якості третіх осіб, подання від імені судді «зустрічної позовної заяви», про проведення психіатричної експертизи судді ОСОБА_3, а саме заяв:

від 21.06.2018 року про залучення в якості третьої особи судді ОСОБА_4,

від 18.12.2018 року про залучення судді ОСОБА_4 в якості третьої особи,

від 21.08.2019 року про залучення судді ОСОБА_3 в якості третьої особи,

від 21.08.2019 року, яка була зареєстрована 11.09.2019, "Про залучення громадянина ОСОБА_3 та ін. третьою особою",

від 28.01.2019 року, поданої позивачкою від імені судді із назвою «Зустрічна позовна заява про визнання правомірним розгляд суддею ОСОБА_4 клопотання про залучення в якості третьої особи у справі відносно самого себе»,

заяви від 16.10.2019 року про проведення психіатричної експертизи судді ОСОБА_3

Заяви позивачки, а саме:

від 21.06.2018 року про залучення в якості третьої особи судді ОСОБА_4,

від 18.12.2018 року про залучення судді ОСОБА_4 в якості третьої особи,

від 21.08.2019 року про залучення судді ОСОБА_3 в якості третьої особи,

від 21.08.2019 року, яка була зареєстрована 11.09.2019 року, "Про залучення громадянина ОСОБА_3 та ін. третьою особою",

від 28.01.2019 року, поданої позивачкою від імені судді із назвою "Зустрічна позовна заява про визнання правомірним розгляд суддею ОСОБА_4 клопотання про залучення в якості третьої особи у справі відносно самого себе",

заяви від 16.10.2019 року про проведення психіатричної експертизи судді ОСОБА_3,

визнати зловживанням процесуальними правами та залишити без розгляду.

Накласти на позивача ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) штраф у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. за систематичне неодноразове зловживання процесуальними правами та перешкоджання правосуддю, стягнувши штраф в дохід Державного бюджету України у встановленому законодавством порядку.

Не погоджуючись із викладеним в ухвалі рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд ухвалою від 20.03.2020 року залишив її без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 295, 296 КАС України, а саме - Апелянтом пропущено п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду, а викладені у клопотанні про поновлення строку причини поважними визнані не були, до апеляційної скарги не додано документ про сплату судового збору, а клопотання про звільнення від його сплати визнано необґрунтованим. Апелянту було надано строк для усунення недоліків апеляційної скарги - десять днів з моменту отримання копії ухвали від 20.03.2020 року.

Як вбачається за матеріалів справи, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Апелянт отримав 12.05.2020 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення.

На виконання вимог даної ухвали Позивачем на адресу суду направлено заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій останній просить поновити строк оскарження ухвали суду. В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 зазначає, що поштове відправлення з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було направлено на адресу колишньої роботи останньої та отримано її представником ОСОБА_5 12.11.2019 року. Водночас, оскільки у зв`язку з лікуванням у місті Києві та післяопераційним лікуванням і реабілітаційними процедурами у місті Харкові, що тривали з 12.11.2019 року по 07.02.2020 року, ОСОБА_1 не мала фізичної можливості потрапити до офісу колишньої роботи до 10.02.2020 року, то п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження необхідно обраховувати саме із вказаного дня, адже до цього часу Позивач об`єктивно не мав можливості подати апеляційну скаргу.

Надаючи оцінку наведеним доводам, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як було встановлено в ухвалі від 20.03.2020 року, повний текст оскаржуваної ухвали було отримано уповноваженою особою ОСОБА_1 - ОСОБА_5 12.11.2019 року (т. 7 а.с. 119). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції було 27.11.2019 року. Проте апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 24.02.2020 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

За правилами ч. 2, п. 1 ч. 3 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення було направлено на адресу для листування, вказану ОСОБА_1 у позовній заяві: АДРЕСА_2 . Доказів надання Позивачем суду повідомлення про зміну адреси для листування в установленому ст. 131 КАС України порядку матеріали справи не містять. При цьому, указана ж адреса зазначена ОСОБА_1 й в апеляційній скарзі. Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що днем отримання оскаржуваної ухвали суду у розумінні процесуального закону є 12.11.2019 року.

Крім того, судом критично оцінюється посилання Апелянта на неможливість ознайомлення зі змістом ухвали суду від 06.11.2019 року раніше ніж 10.02.2020 року з огляду на таке.

Зі змісту доданого до апеляційної скарги виписного епікризу хірургічного відділення Київського міського клінічного онкологічного центру вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 12.11.2019 року по 25.11.2019 року. Згідно консультативного заключення Поліклінічного відділення Київського міського клінічного онкологічного центру вбачається, що 18.12.2019 року ОСОБА_1 була на прийомі у лікаря та на даний час перебуває на амбулаторному лікуванні - перев`язки. Зі змісту довідки окремого експедиційного підрозділу ОЕП «Дослідна експедиція» Поліклінічного відділення Харкова та Харківської області від 09.01.2020 року №27 випливає, що Позивач у період з 26.11.2019 року по 09.01.2020 року перебувала у реабілітаційному відділенні Поліклінічного відділення Харкова та Харківської області та проходила післяопераційне лікування. Згідно довідки Київського міського клінічного онкологічного центру від 07.02.2020 року ОСОБА_1 у період з 10.01.2020 року по 07.02.2020 року перебувала на лікуванні у радіологічному відділенні.

Викладене, у свою чергу, свідчить, що, починаючи з 09.01.2020 року ОСОБА_1 мала об`єктивну можливість потрапити до офісу колишньої робочої адреси та ознайомитися зі змістом оскаржуваної ухвали, оскільки, як вже було підкреслено в ухвалі від 20.03.2020 року, перебування на амбулаторному лікуванні для здійснення перев`язок жодним чином не перешкоджало останній вчинити вказані дії.

Крім того, у постановах від 22.11.2019 року у справі №120/4137/18-а та від 31.01.2020 року у справі № 686/2558/19 Верховний Суд підкреслив, що перебування особи на амбулаторному лікуванні, на відміну від стаціонарного, не позбавляє можливості такої особи реалізувати своє право на захист порушених прав, як самому, так і через представника.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що викладені у заяві доводи ОСОБА_1 не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Таким чином, зважаючи на викладене та з огляду на відхилення доводів Апелянта щодо поважності причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні заяви про його поновлення.

Керуючись ст.ст. 248, 295, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року про застосування заходів примусу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель