Справа № 540/346/20
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/346/20
14 год. 42 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом`якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю., за участю позивача - ОСОБА_1 , представників відповідача - Кос В.І., Кірнасовської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новомаячківської селищної ради Олешківського району Херсонської області про визнання рішення протиправним та його скасування,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Новомаячківської селищної ради Олешківського району Херсонської області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати нормативний акт - рішення ХІІІ сесії шостого скликання Новомаячківської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області (в подальшому перейменовано на Новомаячківську селищну раду Олешківського району Херсонської області) № 270 від 29.11.2011 року, як таке, що прийнято протиправно, оскільки обмежує право позивача щодо отримання земельної ділянки у власність під особисте селянське господарство в розмірі 2,000 га. Оскаржуваним рішенням селищна рада вирішила внести доповнення до п. 15.3 рішення сесії Новомаячківської селищної ради від 29.11.2002 № 110, яке передбачало при наданні земельних ділянок у власність та оренду для ведення особистих селянських господарств чи городництва в межах Новомаячківської селищної ради враховувати вимогу щодо максимально граничної площі, вказаної в п. 4 рішення № 156 ХІІІ сесії селищної ради від 28.02.2003 «Про надання земельних ділянок у власність за межами селища». Згідно п. 4 рішення Новомаячківської селищної ради № 156 від 28.02.2003, копія якого додана до позову, передбачено, що згідно розрахунку, підтвердженого рішенням № 110 п. 15.3 селищної ради від 29.11.2002 земельна частка робітникам, віднесеним до соціальної сфери становить 0,80 га.

Позовні вимоги мотивовані тим, що неправомірність оскаржуваного рішення сесії селищної ради підтверджується протестом прокурора, висновком СБУ, в той же час, коли позивачу було відмовлено селищною радою у надані земельної ділянки, площею 2,0 га, іншим мешканцям села надавався дозвіл на оформлення під особисте селянське господарство земельних ділянок площею 2 га. Позивач вказує на те, що Новомаячківська селищна рада не мала владних повноважень на розпорядження землями за межами селища, ці повноваження належали відповідним органам виконавчої влади, але при цьому рішенням № 270 від 29.11.2011 внесено доповнення до попередніх рішень, обмежуючи права громадян на отримання земельних ділянок площею 2,0 га під ОСГ.

Ухвалою від 03.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання на 23.03.2020.

23.03.2020 суд відклав підготовче засідання у зв`язку з не наданням відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів розміщення оголошення.

23.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позову. Відповідач зазначає, що в межах населеного пункту Нова Маячка проживають близько 700 працівників соціальної сфери та пенсіонери з їх числа. У 2002 році постало питання виконання вимог п. 4 розділу ІХ Прикінцевих положень Земельного кодексу України про забезпечення працівників соціальної сфери та пенсіонерів земельними ділянками із земель резервного фонду для ведення особистого селянського господарства. Розрахунки показали, що необхідно виділяти земельні ділянки площею не більше 0,80 га на одного бажаючого, що і було закріплено рішеннями сесії селищної ради № 110 від 29.11.2002 та № 156 від 28.02.2003. В подальшому, селищною радою аналогічний розмір земельних ділянок був застосований і до інших громадян, крім працівників соціальної сфери. В 2015 році, розглянувши лист Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області, на сесії селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , площею 2,0 га, відповідач рішенням від 21.09.2015 №995 дав згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель резервного фонду в адміністративних межах Новомаячківської селищної ради для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 площею 0,80 га. В подальшому, позивач в березні 2016 року звернувся до селищної ради про надання дозволу на отримання земельної ділянки для ведення ОСГ за межами селища площею 1,7 га, йому було рекомендовано звернутись із заявами про надання такого дозволу до ГУ Держгеокадастру в Херсонській області, в чиї повноваження входить розпорядженням земельними ділянками за межами селища.

Відповідно до статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" (із змінами та доповненнями) установлено до 24 квітня 2020 року на усій території України карантин.

Судове засідання 15.04.2020 проведено в письмовому провадженні, у зв`язку із запровадженням режиму карантину, розгляд справи відкладено на 15.05.2020.

Відповідач повідомив про розміщення оголошення про відкриття провадження по справі на інтернет-сайті селищної ради 16.03.2020.

04.05.2020 позивач надав суду відповідь на відзив, в якому вказує про те, що намагався в 2007 році отримати викопіювання графічних матеріалів земельної ділянки площею 2,0 га, але йому було відмовлено, селища рада надала графічні матеріали по 0,80 га без попереднього узгодження з позивачем площі і місця розташування. Позивач вважає такі дії перевищенням повноважень зі сторони відповідача. Селищна рада присвоїла собі владні повноваження щодо розпорядження землями, які належать Цюрупинській райраді (на той час). Доказом того, що рішення № 173 від 23.05.2011 є незаконним, є факт не подання апеляції на рішення суду, яким було зобов`язано ГУ Держгеокадастру в Херсонській області надати дозвіл чотирьом громадянам на виготовлення проекту землеустрою площею 2 га кожної земельної ділянки. Просить скасувати рішення селищної ради № 173 від 23.05.2011.

26.05.2020 Новомаячківська селищна рада надала пояснення, в яких зазначає, що надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельні ділянки у межах населених пунктів здіснюється сільськими, селищними, міськими радами, а за межами населених пунктів - органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють розпорядження такими земельними ділянками (п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності"). На час прийняття рішення №270 від 29.11.2011, як і в 2002 році, розпорядником землі за межами населеного пункту Нова Маячка була Цюрупинська районна держана адміністрація. Відповідач затвердив списки громадян соціальної сфери рішенням сесії № 156 від 28.02.2003 та клопотав перед Цюрупинською РДА про надання земельних ділянок у власність із земель запасу.

27.05.2020 в судове засідання прибув позивач, підтримав позов. Пояснив, що оскаржуваним рішенням були порушені його права на отримання земельної ділянки площею 2,0 га для ведення ОСГ, оскільки на момент звернення в 2015 році до органу Держкомзему із заявою про надання дозволу на виготовлення проектної документації щодо земельної ділянки площею 0,2 га діяв порядок узгодження з місцевими радами звернення фізичних осіб щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою (на підставі доручення прем`єр-міністра Гройсмана № 37732/0/1-14 від 08.10.2014). Тому Головне управління Держгеокадастру в Херсонській області узгоджувало із селищною радою питання такого виділення при зверненні позивача про погодження надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду в адміністративних межах Новомаячківської селищної ради для ведення ОСГ площею 2 га. ГУ Держгеокадастру надіслало запит до Новомаячківської селищної ради про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. Новомаячківська селищна рада рішенням № 995 від 21.09.2015 вирішила дати згоду на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність із земель резервного фонду в адміністративних межах селищної ради громадянам, в тому числі ОСОБА_1 тільки площею 0,80 га, при цьому селищна рада послалась на рішення сесій Новомаячківської селищної ради № 110 від 29.11.2002, № 156 від 28.02.2003, № 270 від 29.11.2011.

Представники відповідача також прибули в судове засідання, просять відмовити в задоволені позову. Пояснили, що рішення, яке є предметом спору, приймалось з урахуванням того, що працівникам соціальної сфери та пенсіонерам з їх числа у 2002 році було вирішено виділяти 0,80 га внаслідок недостатності земель та великої кількості бажаючих, тому аналогічний підхід був запроваджений і для інших категорій громадян, які бажають отримати земельну ділянку для ОСГ. Разом з тим, компетенцією щодо розпорядження земельними ділянками селищна рада не була наділена, це входило виключно до компетенції районної райдержадміністрації, яка могла враховувати або не враховувати точку зору селищної ради.

27.05.2020 суд закрив підготовче засідання та розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч. 7 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Судом встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 є мешканцем с. Нова Маячка Олешківського району Херсонської області. Протягом 2011- 2016 років позивач неодноразово звертався до Цюрупинської райдержадміністрації, Головного управління Держземагенства у Херсонській області, Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області із заявами про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель резервного фонду в адміністративних межах Новомаячківської селищної ради для ведення особистого селянського господарства площею 2,0 га, але йому в надані такого дозволу відмовлялось. При цьому органи виконавчої влади посилались на необхідність врахування рішень Новомаячківської селищної ради № 110 від 29.11.2002, № 156 від 28.02.2003, № 270 від 29.11.2011, якими площа таких земельних ділянок для робітників соціальної сфери, пенсіонерів з їх числа та інших громадян обмежувалась 0,80 га.

Рішенням ІХ сесії 24 скликання Новомаячківської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області від 29.11.2002 № 110 "Про заяви та скарги громадян" було затверджено перелік організацій, які входять до соціальної сфери, та списки громадян, робітників соціальної сфери, п. 15.3 даного рішення вирішено: "До розподілу на земельні паї робітникам соціальної сфери виділити 80% земель (ріллі) резервного фонду Новомачківської селищної ради, що становитиме: 771 х 0,8 га = 616 га".

28.02.2003 Новомаячківська селищна рада прийняла на ХІІІ сесії двадцять четвертого скликання рішення № 156 "Про надання земельних ділянок у власність за межами селища", яким затвердила списки громадян робітників соціальної сфери, вирішено клопотати перед Цюрупинською районною державною адміністрацією про передачу земель резервного фонду у власність громадян, вказаних в п. 1, 2 рішення, пунктом 4 даного рішення вирішено "Згідно розрахунку, затвердженого рішенням № 110 п. 15.3 Новомаячківської селищної ради від 29.11.2002 земельна частка робітникам, віднесеним до соціальної сфери становить 0,80 га".

ХІІІ сесією шостого скликання Новомаячківської селищної ради прийнято рішення № 270 від 29.11.2011, пунктом 1 якого вирішено: "Внести до п. 15.3 рішення сесії Новомаячківської селищної ради від 29.11.2002 № 110 та пункту 4 рішення № 156 від 28.02.2003 доповнення такого змісту:

"при наданні земельних ділянок у власність та оренду для ведення особистих селянських господарств чи городництва в межах Новомаячківської селищної ради іншим громадянам, крім вказаних у вищезазначених рішеннях, врахувати вимогу щодо максимально граничної площі, вказаної в п. 4 рішення № 156 ХІІІ сесії Новомаячківської селищної ради від 28.02.2003 "Про надання земельних ділянок у власність за межами селища".

Суду також надано позивачем копію рішення Новомаячківської селищної ради ІХ сесії 7 скликання № 112 від 01.03.2016, яким залишено без розгляду заяви громадян, в тому числі ОСОБА_1 про надання дозволу на отримання земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства за межами селища, з посиланням на те, що розпорядження землями сільгосппризначення за межами населеного пункту не входить до компетенції органів місцевого самоврядування, та рекомендовано громадянам звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області.

Позивач вважає, що рішення селищної ради № 270 від 29.11.2011 є нормативно-правовим актом, який був застосований до нього, цим актом порушені його права, тому звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи та пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 144 Конституції України, визначено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Згідно п.18 ч.1 ст. 4 КАС України, нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Відповідно до пункту 19 частини 1 статті 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Преамбула до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" зазначає, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування. Згідно ст.4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні здійснюється, серед інших, на принципі законності. Згідно зі ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України. Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та інші акти, які не мають нормативного (загальнообов`язкового) характеру - акти індивідуальної дії. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 16.04.2009 № 7-рп/2009, відповідно якого, до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. В рішенні Конституційного Суду України від 23.06.1997 №2-зп (справа 3/35-313) вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Нормативні та ненормативні (індивідуальні) адміністративні акти органів місцевого самоврядування мають певні спільні ознаки, зокрема, становлять зовнішнє вираження волі певної територіальної громади та породжують певні процесуальні наслідки.

Нормативно-правові акти місцевих рад мають певні особливості порівняно із актами (ненормативними) інших органів місцевого самоврядування, обумовлені представницькою та колегіальною природою органів місцевого самоврядування, що їх приймають. Нормативно-правові акти місцевих рад констатують волю населення, опосередковано виражають волю територіальної громади; мають вищу юридичну силу щодо актів інших органів та посадових осіб місцевого самоврядування, для нормативно-правових актів місцевих рад характерний особливий процедурно-процесуальний порядок прийняття (на сесіях місцевих рад, що забезпечує реалізацію принципу колегіальності в обговоренні та прийнятті рішень) та набрання чинності; нормативно-правові акти місцевих рад мають здатність виконувати широке коло функцій. Нормативні акти органів місцевого самоврядування містять правові норми (загальнообов`язкові правила поведінки); вони є неперсоніфікованими, тобто обов`язковими до невизначеного кола осіб; розраховані на багаторазове застосування; мають локальний характер, тобто розповсюджуються на ту територію, в якій діє компетенція органів місцевого самоврядування .

В свою чергу, індивідуальний адміністративний акт органів місцевого самоврядування спрямовано на вирішення індивідуально конкретної справи, яка пов`язана із реалізацією прав, свобод та законних інтересів певної групи або окремих фізичних та юридичних осіб, а також захисту зазначених прав у випадках їх порушення. Індивідуально-правові акти місцевих рад є юридичними фактами, на підставі яких у фізичних осіб та юридичних осіб приватного права виникають, змінюються або припиняються конкретні права та обов`язки Під індивідуальним адміністративним актом розуміє одностороннє волевиявлення адміністративного органу зовнішньої дії, що безпосередньо впливає на права, свободи чи інтереси конкретних осіб або стосується конкретної ситуації. Основними ознаками індивідуального адміністративного акта є те, що він приймається в ході адміністративного процесу уповноваженим суб`єктом публічної адміністрації в межах наданої йому законом компетенції, що виражає його волю, адресований конкретним суб`єктам і який тягне виникнення, зміну або припинення персоніфікованого правовідношення.

Як стверджує відповідач, рішення № 270 від 29.11.2011 було прийнято селищною радою для того, щоб урівняти права інших громадян, крім працівників соціальної сфери та пенсіонерів з їх числа, які будуть звертатись за отриманням земельних ділянок у власність для ведення ОСГ в межах Новомаячківської селищної ради.

В процесі приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств земельні ділянки передавались працівникам цих підприємств, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створювали резервний фонд земель , який перебував у державній або комунальній власності і призначався для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням (ст. 25 ЗК України). Зі змісту рішення № 156 сесії селищної ради від 28.02.2003 вбачається, що саме землі резервного фонду були задіяні для передачі земельних ділянок у власність працівникам соціальної сфери та іншим громадянам.

Нормативно-правовим актом, який регулює земельні відносини з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, є Земельний кодекс України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Згідно з пп. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Станом на день прийняття рішення № 270 (листопад 2011 року), а також станом на день прийняття рішень № 110 від 29.11.2002, № 156 від 28.02.2003 селищна рада не була розпорядником земель резервного фонду, оскільки у відповідності до ст.ст. 12, 80 Земельного кодексу України мала повноваження розпоряджатись тільки землями територіальних громад, землями комунальної власності, передавати земельні ділянки комунальної власності у межах села у власність громадян та юридичних осіб відповідно до ЗК України. А розпоряджатись землями державної власності за межами селища мала держава через відповідний орган державної влади, в 2011 році це була Цюрупинська районна державна адміністрація, у відповідності до ст.ст. 17, 80, 122 ЗК України, а з 2013 року створені органи Державного агентства земельних ресурсів, на сьогодні це органи Держгеокадастру.

Призначення земель резервного фонду визначено ст. 5 Земельного кодексу України ( 561-12 ) та ст. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Резервний фонд перебуває у державній власності й призначається для подальшого перерозподілу і використання за цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва, ведення особистого підсобного господарства, городництва. Саме із земель резервного фонду, громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим громадянам, які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання, безплатно передаються земельні ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, компетенцією щодо розпорядження земельними ділянками селищна рада не була наділена, це входило виключно до компетенції районної райдержадміністрації, яка могла враховувати або не враховувати точку зору селищної ради. При цьому, на законодавчому рівні був встановлений тільки максимальний розмір земельної ділянки для ОСГ.

З жовтня 2014 року на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра України В.Б. Гройсмана рішеннями колегії Держземагентства України було запроваджено перший етап заходів реформування сфери земельних відносин в Україні, спрямованих на забезпечення прозорості земельних відносин та розширення повноважень місцевих рад. Стало обов`язковим врахування позиції органів місцевого самоврядування у питаннях розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності. Вирішено, що під час розгляду питання про надання у власність або користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності територіальні органи земельних ресурсів надсилатимуть сільським, селищним, міським радам за місцем розташування земельної ділянки запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, на підставі якої зазначені земельні ділянки можуть бути передані у власність або користування. Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 04 червня 2015 року N 95 (який втратив чинність згідно з наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 серпня 2015 року N 352) був затверджений Порядок взаємодії між територіальними органами Держгеокадастру/Держземагентства під час реалізації повноважень з передачі земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування (на безконкурентних засадах) для всіх потреб. Разом з тим, позиція органу місцевого самоврядування не була обов`язковою при прийманні територіальним органом Держгеокадастру наказу про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою або відмові у наданні такого дозволу. Отже, ці рішення діяли незначний проміжок часу, і само по собі доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 N 37732/0/1-14 не було є юридично значеним.

Суд дійшов до висновку, що оскаржуване в межах даної справи рішення селищної ради регулює конкретні відносини та норм права не містить, є правозастосовним актом індивідуального характеру, адресоване конкретному колу осіб, не вносить безпосередньо зміни до законодавства, не має обов`язкової юридичної сили, призначено для вирішення окремих або конкретних питань.

Рішення селищної ради про необхідність виділення громадянам саме 0,80 га земельних ділянок для ОСГ враховувало конкретну ситуацію з наявністю вільних земельних ділянок та кількістю бажаючих, при цьому вислювлювало своє заперечення або давало згоду на виділення земельних ділянок певним громадянам. Разом з тим, такі рішення не були обов`язковими ні для органів виконавчої влади, які й приймали остаточні рішення, а ні для громадян.

Позивач у позові не наводить жодних правових обґрунтувань, з яких він виходить, вважаючи оскаржуване рішення нормативно-правовим актом, та не вказує, які саме його положення мають ознаки нормативно-правового акту.

Доводи позивача про те, що даним рішенням були порушені його права на отримання земельної ділянки площею 2,0 га суд вважає необґрунтованими, оскільки за таким дозволом позивач не звертався до відповідача, а звертався до органів виконавчої влади. Саме рішення цих органів (РДА або Держземагенства) він мав право оскаржувати, якщо вважав порушенням відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на земельну ділянку площею не менше 2, 0 га. Позивач не надав суду доказів оскарження рішень органів виконавчої влади щодо відмови у наданні таких дозволів.

Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є, окрім невідповідності його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення ради є таким, що не суперечить чинному на час його прийняття законодавству та компетенції відповідача і не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини першої статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відтак, в задоволені позову суд відмовляє.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, та відсутністю підстав для задоволення позову, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання протиправним та скасування рішення ХІІІ сесії шостого скликання Новомаячківської селищної ради Цюрупинського району Херсонської області № 270 від 29.11.2011 "Про внесення доповнення до рішень сесій Новомаячківської селищної ради".

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 03 червня 2020 р.

Суддя В.В. Хом`якова

кат. 109020100