Справа № 127/5001/20
Суддя: Борисюк І. Е.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/5001/20
Провадження 2-а/127/110/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Середенка М.М.,

представника відповідача Липовської Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Романенка Олександра Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Романенка Олександра Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Позов мотивовано тим, що постановою поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Романенка О.В. серії ГАА № 472521 від 18.02.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КУпАП і застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85, 00 гривень. 18.02.2020 близько 00 год. 05 хв. позивач разом із дружиною та знайомими очікуючи біля кафе «Берлога», розташованому по об`їзній трасі м. Вінниці, таксі, побачили, як на узбіччі патрульні поліцейські зупинили вантажний автомобіль та перевіряли водія. При цьому, автомобіль поліції стояв без включення проблискових мачків та габаритів. У зв`язку із цим ОСОБА_1 зробив зауваження поліцейським та попросив усунути небезпеку для водіїв інших транспортних засобів. Однак, почув відповідь у грубій формі і поліцейський ОСОБА_2 силою тричі штовхнув ОСОБА_1 в груди, провокуючи на незаконні дії. ОСОБА_1 , обійшовши службовий автомобіль поліцейських побачив, що на задньому номерному знаку не горить підсвітка, про що повідомив поліцейських з проханням усунути порушення або поставити авто на службову стоянку до усунення несправностей. На думку позивача, такі правомірні дії не сподобалися працівникам поліції. Працівники поліції відпустили водія вантажівки, сіли в авто і рушили з місця. При цьому, починаючи рух, водій службового авто навмисно зачепив задньою його частиною ОСОБА_1 та проїхавши декілька метрів зупинився, звідки вибігли поліцейські ОСОБА_10 та ОСОБА_2 зі словами, що ОСОБА_1 пошкодив автомобіль, діставши гумові кийки, віддали останньому команду скласти руки за спину для одягання металевих браслетів. В подальшому прибули ще три екіпажі поліції, серед яких був і відповідач Романенко О.В. До ОСОБА_1 були застосовані прийоми рукопашного бою, внаслідок чого останньому були спричинені ушкодження. Після цього ОСОБА_1 «запхали» у службовий автомобіль і привезли до наркодиспансера, де змусили пройти медичний огляд. Згідно висновку медогляду ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню. Позивач вказує, що постанова при ньому не складалася, матеріали не розглядалися, копія постанови не вручалася і рішення ніким не повідомлялося. Позивач вважає, що при винесенні постанови інспектором не були з`ясовані усі обставини справи. В оскаржуваній постанові відсутні посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис. Запис із нагрудної камери поліцейського не є належним і допустимим доказом. Огляд на стан алкогольного сп`яніння позивача, на його думку, проведено із порушенням процедури. Протокол про адміністративне затримання позивача не складався. Відповідач не надав позивачеві можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП. Враховуючи рішення Конституційного Суду від 26.05.2015, справу поліцейський міг розглядати лише в управлінні поліції, а не «де йому заманеться», що є головною підставою для скасування оскаржуваної постанови на думку позивача. Також позивач зазначив, що він не був присутній під час розгляду справи, копія постанови вручена йому не була. Позивач вважає, що оскаржувана ним постанова є незаконною та підлягає скасуванню.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про скасування постановиполіцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Романенка Олександра Васильовича серії ГАА № 472521 від 18.02.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 178 КУпАП, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою суду від 28.02.2020 вищевказану заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі, яку вирішено провести в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ. Також, даною ухвалою було запропоновану відповідачу надати суду відзив і усі докази в порядку і строки встановлені судом, витребувано від Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП.

25.03.2020 відповідачем було надано відзив і докази по справі, однак із порушенням строку встановленого судом. Водночас, представником відповідача суду було повідомлено причини несвоєчасного подання відзиву і доказів та заявлено клопотання про продовження цього строку. Суд прийнявши повідомлені представником відповідача обставини, зважаючи на їх поважність та враховуючи необхідність з`ясування усіх обставин справи, прийшов до висновку про прийняття відзиву і доказів до розгляду.

У відзиві представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, зважаючи на їх безпідставність.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи мотивами, викладеними у відзиві.

По справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

18.02.2020 поліцейським взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції молодшим лейтенантом поліції Романенком О.В. було винесено постанову серії ГАА № 472521, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 178 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 85, 00 гривень.

З вищевказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 18.02.2020 в 00 год. 20 хв. знаходився у п`яному вигляді в громадському місці, а саме: мав запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, чим ображав людську гідність і громадську мораль.

Згідно із ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 9, 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно з ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: а) об`єкту; б) об`єктивної сторони; в) суб`єкту; г) суб`єктивної сторони.

Об`єктивну сторону адміністративного правопорушення характеризують ознаки, які визначають акт зовнішньої поведінки правопорушника. До них належать діяння (дія чи бездіяльність), його шкідливі наслідки, причинний зв`язок між діянням і наслідками, місце, час, обстановка, спосіб, знаряддя та засоби вчинення проступку.

Згідно із ч. 1 ст. 178 КУпАП розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в інших заборонених законом місцях, крім підприємств торгівлі і громадського харчування, в яких продаж пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв на розлив дозволена відповідним органом місцевого самоврядування, або поява в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль - тягне за собою попередження або накладення штрафу від одного до п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у появі в громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність і громадську мораль (формальний склад). Суб`єкт адміністративного проступку - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого та непрямого умислу.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В судовому засіданні було продемонстровано відеозаписи з нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських.

При цьому судом враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Посилання позивача та його представника на те, що відеозаписи з нагрудних камер (відеореєстраторів) поліцейських не є належним і допустимим доказом, у даному випадку, є безпідставними.

У судовому засіданні встановлено, що 18.02.2020 ОСОБА_1 разом із своєю дружиною та друзями перебував в кафе, яке розташоване на об`їзній трасі м. Вінниці (автодорога М12 382 км, Вінницька область). Побачивши, що патрульні поліцейські зупинили вантажний автомобіль під керуванням невідомого їм водія, підійшли до них і почали вимагали від поліцейських пояснень причин зупинки даного транспорту. Працівники поліції неодноразово просили, зокрема позивача, відійти і не чинити перешкоди у здійсненні їх службових обов`язків. Позивач на пропозиції не заважати не реагував, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого виникла конфліктна ситуація.

Згідно із висновком медичного огляду, складеного 18.02.2020 в 00 год. 45 хв. КЗ ВОНД «Соціотерапія», ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння легкого ступеню. Позивач в засіданні заперечував, що перебував 18.02.2020 в стані алкогольного сп`яніння, однак медвисновок КЗ ВОНД «Соціотерапія» позивачем не спростовано. Посилання позивача на відсутність у виписці із медичної карти хворого травматичного відділення № 1885 від 21.02.2020 даних про те, що він 18.02.2020 перебував в стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки ці аналізи не мали за мету виявлення стану алкогольного сп`яніння особи. Посилання позивача та його представника на порушення порядку проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, який передбачений ст. 266 КУпАП, і недійсність його результату у зв`язку із цим, є безпідставними, оскільки даною нормою регламентовано огляд особи, яка керує транспортним засобом, якою ОСОБА_1 не був.

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, приймаючи до уваги, що територія навколо закладів громадського харчування є саме громадським місцем, висловлювався нецензурною лайкою, поводив себе зухвало, на зауваження не реагував, тим самим ображав громадську мораль. При цьому були присутні не лише співробітники поліції, але й інші громадяни, як зазначив сам позивач в судовому засіданні та вбачається із відтворених судом відеозаписів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11, ОСОБА_12 , ОСОБА_9 .

Судом прийнято до уваги, що правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 178 КУпАП, міститься у главі 14 КУпАП «Адміністративні правопорушення, що посягають на громадський порядок і громадську безпеку», а тому основним безпосереднім об`єктом посягання даного проступку є саме суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку, що допускає відсутність потерпілих.

Судом прийнято до уваги, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП достатньо появи в громадських місцях у п`яному вигляді. Протиправні наслідки у вигляді «ображання людської гідності та громадської моралі», сьогодні не є обов`язковими для настання відповідальності. Однак, при кваліфікації такого діяння, судом все ж враховується поведінка особи, що знаходилася в «п`яному стані», адже очевидним є те, що зміст такого стану і проявляється в тому, що особа під впливом вживання спиртних напоїв, з`являючись у громадському місці, своєю ганебною поведінкою та діями ображає людську гідність і громадську мораль. При цьому не має значення вид вжитого напою, що містив алкогольну складову (це можуть бути і пиво, і слабоалкогольні напої та інші).

Із суб`єктивної сторони, поява у громадських місцях у п`яному вигляді, що ображає людську гідність та громадську мораль, може бути пов`язана як з умисною, так і з необережною виною. Для притягнення до адміністративної відповідальності форма вини не має суттєвого значення. І за умов умисної, і за умов необережної вини порушник має достатньо чітке уявлення про антигромадський, аморальний характер своєї поведінки, про негативну оцінку її громадськістю, наслідки, що можуть виникнути у зв`язку із скоєним. Для правильної кваліфікації конкретного правопорушення не мають суттєвого значення і такі елементи суб`єктивної сторони складу проступку, як мета та мотив. Як правило, поява у громадських місцях у п`яному вигляді буває настільки безцільною, наскільки ж і безмотивною, адже правопорушник звичайно не прагне бути об`єктом прискіпливого інтересу з боку громадськості.

Поява у п`яному вигляді у громадських місцях є адміністративним правопорушенням із формальним складом, де сам факт появи у п`яному вигляді у громадському місці вже є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо доводів позивача та його представника про порушення відповідачем вимог ст. 276 КУпАП, то суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП вбачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Суд відхиляє доводи позивача та його представника із посиланням на вищевказане рішення Конституційного Суду України щодо незаконності розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Позаяк, законом було внесено зміни до ст. 258 КУпАП, зі змісту яких вбачається, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 283 КУпАП.

Таким чином, суд не приймає до уваги доводи позивача та його представника з приводу неналежного місця розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Положеннями КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

На думку суду, у будь - якому разі процедурні порушення допущенні суб`єктом владних повноважень при розгляді справи про адміністративне правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматись як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені органом Управління процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки.

При цьому, судом враховується, що навіть у випадку встановлення процедурних порушень прийняття постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності посадовими особами Департаменту, зазначене не може бути підставою для скасування останньої у випадку встановлення відповідачем адміністративного правопорушення з боку позивача, факт вчинення якого підтверджено в ході розгляду справи.

Посилання позивача та його представника на порушення відповідачем прав позивача під час його затримання не стосується предмета оскарження у даній справі, яким є виключно постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 178 КУпАП. При цьому суд звертає увагу на те, що законодавець відрізняє окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правового та дисциплінарного-правового аспектів. Порядок та підстави притягнення поліцейських до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами.

Таким, чином за наслідками перевірки дотримання відповідачем прав позивача, суд дійшов висновку про відсутність порушень, які б вплинули на можливість ОСОБА_1 захистити свої права під час розгляду справи про адміністративне правопорушення чи вплинули на встановлення дійсних фактичних обставин.

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Дії позивача вказують на явне нехтування вимогами чинного законодавства. Пояснення позивача, надані в судовому засіданні, а також твердження, викладені ним в позовній заяві, суперечать належним та допустимим доказам, наявним в матеріалах справи.

Згідно ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Працівники поліції уповноважені здійснювати заходи, спрямовані на запобігання адміністративним правопорушенням, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, виховання громадян у дусі високої свідомості і дисципліни, суворого додержання законів України.

Отже, враховуючи вищевикладене, з метою запобігання вчинення аналогічних адміністративних правопорушень, виявлення й усунення причин та умов, які сприяють їх вчиненню, та запобіганню надання незаконних переваг винним у порушені законодавства, уповноважені особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) зобов`язані вживати заходів щодо притягнення таких правопорушників до адміністративної відповідальності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши заяви по суті, оцінивши відповідно до ст. 90 КАС України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведені обставини та правові норми чинного законодавства, сукупність доказів, які містяться в матеріалах справи, на переконання суду, в повній мірі підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 178 КУпАП, а відтак постанова серії ГАА № 472521 від 18.02.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 178 КУпАП, винесена правомірно та не підлягає скасуванню.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України, до позовної заяви позивач повинен додати документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На час вирішення питання про відкриття провадження у даній справі судом було прийнято до уваги позицію, висловлену Верховним Судом України, згідно якої «У справах про оскарження постанов у справах про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, статей 2-4 Закону № 3674-VI позивач звільняється від сплати судового збору».

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 (оприлюднено 28.04.2020) відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 (провадження № 21-1410а16), та зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону України «Про судовий збір», які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

З огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, як визначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

01.06.2020 позивачем сплачено судовий збір в сумі 420, 40 гривень, що підтверджується квитанцією № ПН80.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 139 КАС України, витрати позивача на оплату судового збору в сумі 420, 40 гривень слід залишити за позивачем.

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст. 1, 6, 7, 9, 23, 33-35, 178, 245-249, 251, 252, 254-255, 258, 268, 276-279, 280, 283- 289 КУпАП, ст.ст. 2, 3-9, 44, 72-79, 90, 94, 132, 139, 211, 217, 220, 241-246, 268-272, 286, п. 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 2 роти № 3 батальйону Управління поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Романенка Олександра Васильовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття справи - залишити без задоволення.

Постанову серії ГАА № 472521 від 18.02.2020 - залишити без змін.

Судовий збір в сумі 420, 40 гривень залишити за ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду або через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Вищевказаний строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: