Справа № 520/2934/2020
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

03 червня 2020 р. справа №520/2934/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Панченко О.В., розглянувши в порядку ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
провизнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу ВП№58579893 від 24.02.2020, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24.02.2020 головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) прийнято постанову про накладення штрафу за невиконання рішення суду шляхом незабезпечення побачення стягувача з дитиною. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки, при прийняті рішення про накладення на ОСОБА_1 штрафу державний виконавець не взяв до уваги, що позивач як боржник за виконавчим провадження повідомляв державного виконавця про неможливість проведення виконавчих дій через хворобу дитини, яка є поважною причиною в розумінні ст.32 ЗУ "Про виконавче провадження".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.03.2020 відкрито провадження у справі за правилами ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Представник відповідача не погодившись з доводами позовної заяви надіслав на адресу суду відзив, в якому заперечував проти позову посилаючись на те, що при проведенні виконавчих дій з перевірки виконання боржником рішення суду, державним виконавцем встановлено, що побачення стугувача - ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_4 не відбулося, оскільки, зі слів представника стягувача дитина захворіла, у зв`язку з чим державним виконавцем складено акт та прийнято постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 за невиконання рішення суду. Таким чином, постанова державного виконавця прийнята на підставі в межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 залучено до участі у справі в якості третіх осіб - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач склав на адресу суду заяву, в якій просив розглядати справу в порядку письмового провадження та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляджу справи повідомлений судом належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи суду не надсилав, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 , прибув у судове засідання, склав на адресу суду заяву про розгляд справи в письмовому провадженні, зазначив, що заперечує проти позову, просить суд відмовити у його задоволенні, посилаючись в письмових поясненнях на те, що ОСОБА_1 цілеспрямовано та систематично уникає виконання рішення суду під різними причинами, а посилання на хворобу дитини є лише формальною підставою для уникнення відповідальності, тому постанова державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду є цілком правомірною та обґрунтованою.

Третя особа - ОСОБА_3 , у судове засідання не прибула, повноважного представника не направила, причини неявки не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, правом надати письмові пояснення не скористалась.

Відповідно до ч.4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Разом з тим суд звертає увагу, що постановою Кабінету міністрів України №211 від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" установлено на усій території України карантин з 12 березня 2020 року.

Пунктом 3 розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України визначено, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

З матеріалів справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження ВП№59275523 з примусового виконання виконавчого листа по справі №638/12278/15-ц, виданого 12.02.2019 року Дзержинським районним судом м.Харкова про усунення перешкод у побаченні з дитиною, встановлення побачення з дитиною та обрання способом участі діда ОСОБА_5 та бабці ОСОБА_3 у вихованні онуки, дитини з метою забезпечення навиків до сімейних цінностей, надавши часи спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну четверту неділю місяця з 10-00 до 18-00 години за місцем їх проживання в присутності батька та матері (при наявності її бажання бути присутньою) та в дні народження діда та бабці 31 серпня кожного року та 28 вересня кожного року з 10-00 години до 16-00 години в присутності батька і матері (при наявності її бажання бути присутньою).

21.02.2020 року до відповідача від представника ОСОБА_1 (боржника по виконавчому провадженню №59275523) надійшла письмова заява про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з хворобою малолітньої - ОСОБА_4 , також повідомлено, що після одужання ОСОБА_4 до відділу буде надана копія відповідної довідки на підтвердження факту хвороби.

23.02.2020 державним виконавцем, в присутності представника стягувача, здійснено вихід за адресою вчинення виконавчих дій: АДРЕСА_1 . Однак, боржник явку дитини не забезпечив через хворобу, на підтвердження чого представником боржника ОСОБА_6 надано копію довідки лікаря про проведення огляду малолітньої ОСОБА_4 .

За фактом не виконання боржником рішення Дзержинським районним судом м.Харкова від 15.08.2016 року по справі №638/12278/15-ц в частині не забезпечення побачення стягувача з дитиною в порядку визначеному рішенням суду, держаний виконавець в рамках виконавчого провадження №59275523 склав акт від 23.02.2020 року, на підставі якого 24.02.2020 року прийняв постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн.

Позивач вважаючи, що державним виконавцем протиправно прийнято рішення про накладення на нього штрафу, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу, суд зазначає, що згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 Закону №1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону №1404-VIII, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону №1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною встановлено статтею 64-1 Закону №1404-VIII.

Відповідно до зазначеної статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини першої статті 75 вказаного Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 31.03.2020 по справі №640/11079/19, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Така відповідальність настає за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем.

Тобто, даючи оцінку тому чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Отже, державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

Поважними в розумінні Закону України "Про виконавче провадження" можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення, боржником та які не залежали від його власного волевиявлення (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).

Аналогічна позиція висловлена постановою Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №127/3770/17.

З матеріалів справи вбачається, що Шевченківським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) в рамках ВП№58579893 було прийнято постанову від 24.02.2020 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 1700,00 грн. за незабезпечення побачення стягувача з дитиною в порядку визначеному рішенням суду.

Позивачем в позовній заяві вказано на те, що вона не чинила перешкод у спілкуванні дідуся з дитиною, а неможливість спілкування викликана хворобою дитини та зазначено, що вказані обставини, в силу приписів статей 32 та 75 Закону України "Про виконавче провадження" є поважними причинами невиконання рішення.

Пунктом 5 р. ІХ Інструкції №512/5 визначено, що сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Так, судом встановлено, що 21.02.2020 року представник позивача посилаючись на ст.32 Закону України "Про виконавче провадження" звертався до державного виконавця з заявою про відкладення виконавчих дій по виконавчому провадженню №58579893 з примусового виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м.Харкова №638/12278/15-ц від 12.02.2019, у зв`язку з хворобою дитини боржника, зобов`язавшись після одужання дитини надати до відділу копію довідки на підтвердження факту хвороби (а.с.173).

З матеріалів виконавчого провадження, наданих представником відповідача встановлено, що до заяви про відкладення виконавчих дій представником позивача надано копію листка огляду лікарем ОСОБА_7 хворого ОСОБА_4 від 21.02.2020 року (а.с.174).

Також, 02.03.2020 року представник ОСОБА_1 надав до Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області клопотання про приєднання до матеріалів виконавчого провадження копію довідки Міської дитячої поліклініки №4 від 29.02.2020 року про хворобу малолітньої ОСОБА_4 у період з 21.02.2020 по 29.02.2020 року (а.с.178, 179).

Беручи до уваги обов`язок державного виконавця щодо здійснення перевірки виконання боржником рішення суду, а також причин поважності його невиконання, суд доходить висновку, що відповідач при прийнятті спірної постанови про накладення штрафу неправомірно не врахував надану представником боржника медичну документацію, що підтверджувала хворобу дитини та дійшов хибних висновків про відсутність поважних причин для невиконання рішення суду боржником. За таких підстав, постанова Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про накладення штрафу ВП№58579893 від 24.02.2020 на ОСОБА_1 незаконна та підлягає скасуванню.

Стосовно інших посилань учасників справи, то суд критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість, та зазначає, що згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу, у зв`язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (61022, м.Харків, майдан Свободи, буд.5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, ), треті особи: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про скасування постанови, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про накладення штрафу ВП№58579893 від 24.02.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (61022, м.Харків, майдан Свободи, буд.5, Держпром, 6 під`їзд, 10 поверх, ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, з урахуванням п.3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Панченко