Справа № 520/3497/2020
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 р. № 520/3497/2020

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чудних С.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- 6556-56 від 18.02.2020;

- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області, що полягають у нарахуванні ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області припинити здійснення нарахування єдиного соціального внеску ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, що провадить незалежну професійну діяльність;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області внести коригування до особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного соціального внеску у суму 29293,44 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 620 від 21.12.1995 вона має право на заняття адвокатською діяльністю. З 2001 року позивач не займалась адвокатською діяльністю, тому доходу від незалежної професійної діяльності не отримувала. 01 лютого 2005 року позивача призначено на посаду "юрист" Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАДО" на підставі наказу № 61/1 від 01.02.2005 року про прийняття на роботу. Відтак, позивач є найманим працівником ТОВ "ХАДО", та за неї, як за найманого працівника, роботодавець сплачує усі передбачені законодавством податки, збори, в тому числі і єдиний соціальний внесок. Поряд із тим, Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено вимогу від 18.02.2020 № Ф-6556-561. Вказана вимога є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки наразі сума боргу є неузгодженою.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, а позивачеві - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 620 від 21.12.1995. Протягом 2018 року в ІКП, щокварталу відбувались нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за операцією "17Є Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю" (19.04.2018 - за 1 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн, 19.07.2018 року - 2457,18 грн, 19.10.2018 - за 3 квартал 2018 року в сумі 2457,18 гри). Також, станом на 02.05.2018 року за операцією "17Ц Нараховано розрахункову суму єдиного внеску за рік" проведено автоматичні нарахування єдиного внеску за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. Загальна сума нарахована в автоматичному режимі в ІКП в 2018 році становила 15825,32 грн. Таким чином, оскільки останні автоматичні нарахування в 2018 році проведено датою "19.10.2018", то станом на 31.10.2018 сума боргу з єдиного внеску становила 15819,54 грн. Протягом 2019 року в ІКП щокварталу відбувались нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі за операцією "17Є Нараховано ЄВ ФОП, в т.ч. з незалежною професійною діяльністю" (19.01.2019 - за 4 квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн та 19.04.2019 року - за 1 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., 19.07.2019 - за 2 квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн., 21.10.2019 - за 3 квартал 2019 року в сумі 2745,18 грн., 20.01.2020 - за 4 квартал 2020 року в сумі 2754,18 грн.). Отже, на думку відповідача, фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, є платниками єдиного внеску на загальних підставах. Відтак, ГУ ДПС у Харківській області діяло на підставі та в межах повноважень, встановлених чинним законодавством.

Позивачем через канцелярію суду надано відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що Закон України № 2464-VІ не містить норм, які регулюють суспільні відносини щодо оподаткування єдиним соціальним внеском особи, яка є найманим працівником та здійснює незалежну професійну діяльність. Поєднання обох правових статусів особи (найманий працівник та особа, що здійснює незалежну професійну діяльність) збільшує податкове навантаження на платника податків, оскільки платник вимушений платити за право здійснювати адвокатську діяльність.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 620 від 21.12.1995 ОСОБА_1 має право на заняття адвокатською діяльністю, на підставі рішення Харківської обласної кваліфікаційно- дисциплінарної комісії адвокатури від 15.12.1995.

01 лютого 2005 року позивача призначено на посаду "юрист" ТОВ "ХАДО" з 01.02.2005 відповідно до наказу № 61/1 від 01.02.2005.

Судом встановлено, що 18 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6556-561, якою позивачу нараховано суму заборгованості з єдиного внеску в розмірі 29293,44 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення на відповідність вимогам діючого законодавства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Під податковим боргом при цьому, розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

В силу п.п.14.1.195 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дає визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Відповідно до п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 2464-VI) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на яке посилається контролюючий орган, щодо необхідності сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19) та від 4 грудня 2019 року (справа № 440/2149/19), від 05 березня 2020 року (справа №460/943/19).

Позивачем у позові вказано, що нею не здійснюється адвокатська діяльність з 2001 року.

Як зазначено судом вище, ОСОБА_1 з 01.02.2005 працює юристом в ТОВ "ХАДО" та керівництвом товариством сплачується за неї єдиний соціальний внесок, як за найманого працівника.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що сума заборгованості з єдиного внеску зазначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6556-56 від 18.02.2020 нарахована позивачу за 2018 - 2019 роки.

Разом з тим, з довідки ТОВ "ХАДО" № ХД000000015 від 11.03.2020 встановлено, що за період з січня 2017 року по лютий 2020 року включно вказаним товариством нараховано ЄСВ на заробітну плату ОСОБА_1 .

Доказів на підтвердження факту отримання позивачем у цей період доходів від провадження адвокатської діяльності відповідачем до суду не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено.

З огляду на викладене вище, беручи до уваги той факт, що в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, дохід від адвокатської діяльності за вказаний період ОСОБА_1 не отримувала, суд доходить висновку, що складена контролюючим органом спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-6556-56 від 18.02.2020 винесена відповідачем із порушенням норм чинного законодавства України, а відтак підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Харківській області, що полягають у нарахуванні ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, суд зазначає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки на думку суду належним та допустимим способом захисту прав позивача є саме визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6556-56 від 18.02.2020.

Стосовно вимоги про зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області припинити здійснення нарахування єдиного соціального внеску ОСОБА_1 , як самозайнятій особі, що провадить незалежну професійну діяльність, суд зазначає наступне.

Зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановлені судових рішень.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд зауважує, що приписами статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що наразі вимога позивача щодо зобов`язання Головного управління ДПС у Харківській області внести коригування до особового рахунку ОСОБА_1 шляхом виключення з особового рахунку платника податків недоїмки з єдиного соціального внеску у суму 29293,44 грн. є вимогою спрямованою на майбутнє, оскільки на даний час у суду відсутні докази на підтвердження того, що контролюючим органом не буде виконано дане рішення суду, та з боку відповідача в подальшому будуть вчинятись будь -які дії спрямовані на порушення прав позивача. Відтак, позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Решта позовних вимог не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки позивач в силу закону звільнена від сплати судового збору відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправною та скасування вимоги, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-6556-56 від 18.02.2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.О.Чудних