Справа № 620/937/19
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2020 року

Київ

справа №620/937/19

адміністративне провадження №К/9901/28643/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Білоуса О.В.,

суддів: Гімона М.М., Желтобрюх І.Л.,

секретар судового засідання - Носенко Л.О.,

за участю: представників позивача - Кривошея Є.В., Калініна І.М.,

представника відповідача - Труби А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Ічнянський молочно-консервний комбінат» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

ПАТ «Ічнянський молочно-консервний комбінат» (далі - ПАТ «ІМКК», Товариство) звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ДФС у Чернігівській області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 грудня 2018 року №0, №0, №0, №6, №6.

В обґрунтування позовних вимог Товариство зазначало, що висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки та які стали підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не ґрунтуються на вимогах законодавства і не відповідають дійсності, а самі податкові повідомлення-рішення є такими, що суперечать законодавству та підлягають скасуванню.

Господарські операції з контрагентом СВК «Молочна країна» є реальними, направленими на виконання господарських завдань товариства, первинні документи, які складалися при документуванні господарських операцій, відповідають вимогам чинного законодавства та є достатньою законною підставою для відображення в бухгалтерському і податковому обліку відповідних операцій, а відтак господарські операції з вказаним контрагентом не можуть бути визнані такими, що не відбулись.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано, а позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Чернігівській області від 13 грудня 2018 року №0, №0, №0 та №0. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, ГУ ДФС у Чернігівській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

У судовому засіданні 11 березня 2020 року представником ГУ ДПС у Чернігівській області заявлено клопотання про заміну відповідача у справі, посилаючись на те, що згідно постанови Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби України за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби України шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби України за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатками 1 та 2 вказаної постанови Кабінету Міністрів України утворено ГУ ДПС у Чернігівській області, яке є правонаступником ГУ ДФС у Чернігівській області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року №682-р «Питання Державної податкової служби» визначено можливість забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну фіскальну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на Державну податкову службу.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» Державна податкова служба України є правонаступником прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби України у відповідних сферах діяльності. Основні завдання та повноваження Державної податкової служби України визначені у Положенні про ДПС, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року №227.

ГУ ДПС у Чернігівській області зареєстровано як юридична особа і включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» за кодом 43143966.

За змістом статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Враховуючи викладене, клопотання ГУ ДПС у Чернігівській області про заміну відповідача у справі підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 11 березня 2020 року представник відповідача доводи касаційної скарги підтримав та просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Пояснив, що рішення суду апеляційної інстанції не ґрунтується на обставинах справи, оскільки в них не надано оцінки доказам, наявним в матеріалах справи.

Представник позивача у судовому засіданні 11 березня 2020 року пояснив, що зміст та вимоги касаційної скарги ГУ ДПС у Чернігівській області не ґрунтуються на чинному законодавстві України, оскільки при ухваленні оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі направлень, виданих ГУ ДФС у Чернігівській області від 25 вересня 2018 року №2099, №2100, №2101, №2102, №2103, від 18 жовтня 2018 року №2269, у ПАТ «Ічнянський МКК» проведено документальну планову виїзну перевірку з питань дотримання податкового законодавства за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, валютного законодавства за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, валютного законодавства за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 1 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, за результатами якої складено акт від 15 листопада 2018 року №759/14/00381152.

В Акті перевірки зафіксовано порушення Товариством вимог Податкового кодексу України (далі - ПК України) зокрема, п.44.1 п.44.2 ст.44, п.134.1, ст.134, п.198.1 п.198.2 п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.167.1 ст.167, пп..168.1.1 пп.168.1.2 пп.168.1.5 п.168.1 ст.168, п.171.1 п.171.2 ст.171, пп. 176.2 ст.176, п.16 прим.1 підр.10 роз. XX ПК України.

На підставі вказаних висновків Акту перевірки, відповідачем 13 грудня 2018 року прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:

- №0, яким збільшено грошове зобов`язання на суму 1976793 грн (у т.ч. о/п 1581434,00 грн та штрафні санкції 395 359 грн);

- №0, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування на 1861305 грн;

- №0, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ на 1761698 грн та штрафні санкції 440425 грн;

- №0, яким зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на 416509 грн;

- №6, яким застосовано штрафні санкції в розмірі 1020 грн;

- №6, яким збільшено грошове зобов`язання по ПДФО на суму 8000,40 грн (у т.ч. о/п 4580,93 грн та штрафні санкції 3419,47 грн),

- №6, яким збільшено грошове зобов`язання по військовому збору на суму 656,20 грн (у т.ч. о/п 381,74 грн та штрафні санкції 274,46 грн).

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні позову в частині оскарження податкових повідомлень-рішень №0, №0, №0, №0, виходив з того, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані платником податків, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції, скасувавши рішення суду першої інстанції та задовольнивши частково позов виходив із того, що надані позивачем та наявні у матеріалах справи документи підтверджують правомірність формування та декларування даних податкового обліку за наслідками господарських операцій між позивачем та СВК «Молочна країна», які складено за результатами проведених операцій з дотриманням вимог податкового законодавства і які містять у собі відомості щодо змісту та обсягу господарських операцій, що фактично відбулися, та які узгоджуються між собою за своїм господарсько-правовим змістом.

Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідачем оскаржується рішення суду апеляційної інстанції лише в частині позовних вимог які були задоволені, тому оскаржуване рішення судом касаційної інстанції перевіряється лише в цій частині в межах доводів та вимог касаційних скарг.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Разом з цим, положеннями пунктів 44.1 та 44.2 статті 44 ПК України встановлено обов`язок платників податків для цілей оподаткування вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Приписами пункту 138.2 статті 138 ПК України передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 5 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року № 318 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248; далі - Положення №318), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

У пунктах 6, 7 розділу «Визнання витрат» Положення №318 визначено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Разом з цим, приписами статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема: з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ, згідно з цим визначенням, містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення.

Згідно зі статтею 1 Закону №996-XIV, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування сум витрат та податкового кредиту виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування витрат та податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

У свою чергу, як встановлено судами попередніх інстанцій в Акті перевірки від 15 листопада 2018 року зафіксовано, що податковим органом перевірено податкову звітність Товариства, зокрема декларації з податку на додану вартість, декларації з податку на прибуток, звіт про фінансові результати за період, що перевірявся, первинні документи, зокрема, Договір N27-07/2016М з додатками, укладений між позивачем та СВК «Молочна Країна», видаткові накладі товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, дані бухгалтерського обліку позивача тощо.

Перевіркою також встановлено перерахування грошових коштів ПАТ «ІМКК» за придбану молочну сировину на рахунки СВК «Молочна Країна».

Водночас вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 9 серпня 2018 року у справі №199/5543/18, який набрав законної сили 11 вересня 2018 року, встановлено, що за створення СВК «Молочна країна» з метою прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_1 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 205 КК України. Також, у даному вироку зазначено, що: ОСОБА_1 , діючи умисно, за матеріальну винагороду, без мети ведення фінансово-господарської діяльності, підписавши протокол загальних зборів учасників СВК «Молочна країна» та нотаріально завірений статут СВК «Молочна країна», на підставі якого створюється юридична особа, зареєструвавши на своє ім`я підприємство СВК «Молочна країна» та, передавши установчі документи вказаного підприємства невстановленій слідством особі, для внесення змін в реєстраційні документи підприємства, після проведення перереєстрації вказаного підприємства, отримав суб`єкт підприємницької діяльності (юридичну особу), з метою прикриття незаконної діяльності.

У зазначеному вироку також зазначено, що в подальшому, протягом періоду з 2015 року по 2017 рік підприємство СВК «Молочна країна» використовувалось невстановленою в ході досудового розслідування особою, для ведення незаконної діяльності, пов`язаної із здійсненням підприємством господарської діяльності як суб`єктом спеціального режиму оподаткування податком на додану вартість, з метою ухилення від сплати податків, зокрема: за період з липня по грудень 2016 року незаконно сформовано податковий кредит ПАТ «Ічнянський МКК» по податку на додану вартість на суму 2129398,18 грн.

Як встановлено судом першої інстанції, у наданих суду документах по взаємовідносинам між ПрАТ «Ічнянський МКК» та СВК «Молочна країна» (договір, видаткові накладні), містяться підписи від імені директора СВК «Молочна країна» ОСОБА_1 , а податкові накладні зареєстровано в ЄРПН за допомогою його електронно - цифрового підпису.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що факт визнання контрагентом позивача протиправності діянь в якості посадової особи, яким підписані первинні документи та які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані платником податків, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався щодо такого правозастосування у подібних правовідносинах, зокрема у постановах від 05.03.2012 у справі №21-421а11, від 22.11.2016 у справі №826/11397/14, від 24.05.2016 у справі №21-5332а15, від 14.06.2016 у справі №21-1318а16, від 22.11.2016 у справі №21-2430а16.

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд в ряді постанов, зокрема в постановах від 26.02.2020 у справі №826/1308/18, від 28.10.2019 у справі №280/5058/18, від 06.05.2020 у справі №640/4687/19.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав належним та достовірним доказом вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 9 серпня 2018 року у справі №199/5543/18, яким встановлено факт фіктивності господарської діяльності СВК «Молочна країна», що є несумісним з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за підтвердження її первинними документами.

Зазначеному вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 9 серпня 2018 року у справі №199/5543/18 суд апеляційної інстанції не надав належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку, що він не містить відомостей про здійснення у ході як досудового слідства, так і судового розгляду дослідження господарських операцій між позивачем та СВК «Молочна країна».

Отже, враховуючи встановлений вироком суду факт визнання контрагентом позивача СВК «Молочна країна» в особі ОСОБА_1 своєї вини у створенні фіктивного підприємства, та яким підписані договір з ПАТ «Ічнянський МКК» від 27 липня 2016 року №27-07/2016М і видаткові накладні, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані платником податків, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

В межах даної справи оцінка доказів судом першої інстанції, на підставі яких суд встановив обставини у справі, відповідає правилам оцінки доказів, зокрема правилам оцінки судом належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, вмотивованого відхилення або врахування кожного доказу.

Встановлення або визнання доведеними обставин, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, додаткова перевірка доказів відповідно до частини другої статті 341 КАС України (в редакції, чинній на момент відкриття касаційного провадження у справі) знаходиться поза межами касаційного перегляду справи.

В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів касаційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, а суд апеляційної інстанції помилково скасував правильне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції

Керуючись статтями 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області задовольнити.

Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року скасувати, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 9 липня 2019 року - залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 29 травня 2020 року.

Суддя-доповідач О.В.Білоус

Судді М.М.Гімон

І.Л.Желтобрюх