Справа № 240/1274/20
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
02 червня 2020 року м. Житомир справа № 240/1274/20
категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі: судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення Міністерства Оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 10 липня 2019 року інвалідності 2 групи, внаслідок травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум страхування, оформлене протоколом засідання № 182 від 27 грудня 2019 року комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
- зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності війни 2 групи, внаслідок поранення і захворювань, пов`язаних з захистом Батьківщини, під час виконання обов`язків військової служби, в розмірі 300 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову зазначає, що відповідач порушує його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому 2 групи інвалідності з 10.07.2019, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. Вказує, що застосування до нього норми щодо неможливості отримання виплати при встановленні вищої групи інвалідності понад 2 роки є неправомірним, оскільки з 20.11.2017 йому було первинно встановлено інвалідність, тобто 2 роки не минуло.
Ухвалою судді відкрито спрощене провадження у справі.
У зв`язку із неявкою сторін в судове засідання 10.03.2020, клопотанням представника позивача, суд перейшов в письмове провадження у цій справі.
До суду надійшов відзив Міністерства оборони України на позовну заяву, підписаний особою, повноваження якої належним чином у відповідності до ч.3 ст.55 КАС України не підтверджено, а також без доказів направлення копії вказаного документу позивачу, а тому суд не бере його до уваги.
Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач проходив військову службу на посаді командира взводу управління командира батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2019 № 216 лейтенанта ОСОБА_1 з 17.09.2019 виключено з усіх видів забезпечення.
Із довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.08.2014 № 453 слідує, що 07.08.2014 під час виконання бойового завдання в ході проведення антитерористичної операції біля с. Зрубне (біля с. Степанівка) Донецької області у автомобіль, в якому їхав особистий склад влучив снаряд, в результаті чого старший солдат ОСОБА_2 отримав струс головного мозку, баротравму обох вух, травматичний розрив обох барабанних перетинок. Травми, пов`язані з захистом Батьківщини.
Згідно довідки від 10.11.2014 № 002291, позивачу з 10.11.2014 встановлено ступінь втрати працездатності - 20% без встановлення інвалідності, внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
У відповідності до довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №025916 від 18.12.2017, при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності з 20.11.2017 - травма, так, пов`язані із захистом Батьківщини.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 у справі № 806/2119/18, яке набрало законної сили 04.12.2018, зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 3 групи з 20.11.2017, внаслідок поранення (контузії) та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2017, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення суду та у зв`язку із встановленням позивачу інвалідності 3 групи відповідачем виплачено йому одноразову грошову допомогу в розмірі 400000 грн.

З 10.07.2019 ОСОБА_1 під час повторного огляду встановлено 2 групу інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки МСЕК серії ААБ № 549070 від 24.06.2019.

З метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності, яка настала внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, позивач звернувся із відповідною заявою та копіями необхідних документів, які в подальшому були направлені до Міністерства оборони України.

27.12.2019 рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №182 (п.6), відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності.

Не погоджуючись з таким рішенням комісії Міністерства оборони України, позивач звернувся до суду з позовом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

У відповідності до ст.41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2232-XII), виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно зі ст.1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

У частині першій статті 16 Закону № 2011-XII закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Відповідно до частини першої статті 16-2 Закону № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Приписами частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII (в редакції на момент встановлення 2 групи інвалідності) встановлено, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Згідно ч.4 ст.16-3 Закону № 2011-XII (в редакції на момент встановлення втрати працездатності), якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - постанова № 975), яка набрала чинності 24.01.2014.

Згідно із пунктом 8 Постанови № 975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відтак, зазначеними вище нормами Закону № 2011-XII та Порядку №975 визначено, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Судом встановлено, що 10.11.2014 позивачу встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, а з 20.11.2017 при первинному огляді позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

З 10.07.2019 ОСОБА_1 під час повторного огляду встановлено 2 групу інвалідності.

Суд акцентує увагу на тому, що позивачу 20.11.2017 встановлена 3 група інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з захистом Батьківщини саме вперше при первинному огляді, а тому обмеження дворічним строком, передбачене п.8 Порядку № 975 та статтею 16-3 Закону № 2011-XII до позивача не застосовувалось.

Крім того, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31.08.2018 у справі № 806/2119/18 (в контексті права на отримання допомоги при встановленні інвалідності під час первинного огляду після встановлення відсотка втрати працездатності позивачем), вже було встановлено, що в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, на спірні правовідносини не розповсюджується. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності з 20 листопада 2017 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Суд зазначає, що 2 групу інвалідності (вищу групу) позивачу було встановлено в межах дворічного строку, передбаченого частиною 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, після первинного встановлення інвалідності, а тому позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги, оскільки закінчився дворічний строк після первинного встановлення втрати працездатності/інвалідності, є помилковими.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що комісія Міністерства оборони України відмовляючи позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, діяла всупереч нормам чинного законодавства, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що порушене відповідачем право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності 2 групи підлягає захисту шляхом скасування п.6 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.12.2019 № 182, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10.07.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, як протиправного.

Також суд вважає за можливе зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10.07.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019, а не на час встановлення інвалідності як просить позивач, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому суд зазначає, що покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права, який є основним завданням адміністративного судочинства відповідно до статті 2 КАС України.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково.

В силу приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Міністерства оборони України (Повітрофлотський пр-т, 6, м.Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 6 рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом №182 від 27.12.2019, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10.07.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням йому інвалідності 2 групи з 10.07.2019, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова