Справа № 607/29823/19
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2020-05-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 Справа №607/29823/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Мотиль Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача інспектор УПП в м.Києві ДПП Нерода Марина Олександрівна про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача інспектор УПП в м.Києві ДПП Нерода М.О. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК№664420 від 01.12.2019 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., закривши провадження у справі.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначив, що спірну постанову вважає такою, що винесена з порушеннями норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки він 01.12.2019 року в м. Києві їхав з пасажиром ОСОБА_2 , який неодноразово вказував на болі в животі. Через його погане самопочуття, нудоту та на його прохання він здійснив вимушену зупинку поблизу найближчої аптеки. Також, у поданих суду поясненнях до позовної заяви зазначив, що зупинку на смузі руху громадського транспорту він не здійснював. Зазначив, що інспектором Неродою М.О. не роз`яснювалось йому права, передбачені ч.1 ст. 268 КУпАП, його не ознайомлювали з матеріалами фото і відео фіксації та не надали можливості скористатись правом на правову допомогу. Крім того, вважає, що інспектор патрульної поліції незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу, позбавивши його можливості скористатися своїми правами в повному обсязі, порушивши порядок розгляду справи, встановлений 278,279 КУпАП.

Представник відповідача подав відзив на позов відповідно до якого зазначив, що позов не визнає, заперечує щодо нього та просить суд відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивач підтвердив вчинення ним адміністративного правопорушення та зауважив, що здійснив вимушену зупинку, оскільки пасажиру стало погано. Однак, доказів цього відповідач не надав. Заходів пов`язаних з вимушеною зупинкою згідно ПДР позивачем здійснено не було. Крім того, вказує, що позивачу були роз`ясненні права, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП. Доказів фіксації спірного правопорушення, у тому числі даних з нагрудних камер працівників поліції, за участю позивача, суду не надав.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про розгляд справу без його участі.

Представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Інспектор Управління патрульної поліції в м. Києві Нерода М.О. в судове засідання не з`явились хоча належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, що, відповідно до частини 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази встановив.

Як вбачається із спірної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК№664420 від 01.12.2019 року, 01 грудня 2019 року о 10 год. 50 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , в місті Київ по проспекту Перемоги здійснив зупинку на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11. «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», чим порушив вимоги п.17.1 ПДР України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо доводів позивача про порушення відповідачем частини другої статті 254 КУпАП, що виразилося у не складенні протоколу про адміністративне правопорушення, то суд не вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Статтею 222 КУпАП визначено, компетенцію органів Національної поліції у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, у разі вчинення порушень правил дорожнього руху, що передбачені частиною першою, другою і третьою статті 122. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно частини четвертої розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р., у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

З аналізу норм статті 285 КУпАП вбачається відсутність обов`язку поліцейського складати протокол у випадку вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третою статті 122 КУпАП.

Тому, враховуючи норми статті 285 КУпАП та пункту 4 Інструкції № 1395, а також вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 статті 122 КУпАП, дії відповідача щодо винесення виключно постанови про притягнення до адміністративної відповідальності без складення відповідного протоколу є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Щодо доводів позивача про неналежність розгляду справи відповідачем та винесення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення, суд вважає такі доводи не вірними з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Згідно приписів пункту 2.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП убачається, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України.

Проте, законом України від 14.07.2015 № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» (який був прийнятий після винесення Рішення Конституційним Судом України 26.05.2015 по справі №25-рп/2015, на яке посилається позивач внесено зміни до статті 258 КУпАП, та передбачено, що у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 283 КУпАП.

Враховуючи наведене, відповідач не порушив процедуру щодо винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, діяв в межах наданих йому законом повноважень та мав право винести постанову НК№664420 від 01.12.2019 року.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Цим принципом повинен керуватись працівник поліції, коли розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення поліцейського буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винною у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводити свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

На виконання зазначеної вимоги частини 2 ст.77 КАС України представник відповідача не надав запис з нагрудних камер працівників поліції або відеореєстратора, на якому б було зафіксовано місце зупинки транспортного засобу, яким керував позивач та який було зупинено ним на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5.11. «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», а також здійснення розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Адже позивач у поданих ним додаткових поясненнях до позовної заяви заперечив сам факт зупинки ним транспортного засобу на смузі для руху маршрутних транспортних засобів, а також зазначив у позові про протиправні дії інспектора в частині не роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП, надання можливості скористатись правовою допомогою.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 05 березня 2020 року у справі 607/7987/17.

Згідно з статтею 31 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 зазначеного Закону №580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Проте, відповідачем не надано доказів, які б підтверджували, що позивач вчинив правопорушення, за обставин наведених у спірній постанові, у тому числі здобутих за допомогою застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису (даних із нагрудних камер працівників поліції або відеореєстратора). Крім цього, такі дані, як доказ вчинення позивачем правопорушення не зазначено у спірній постанові особою, яка її виносила.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 року у справі №524/9716/16.

За таких обставин, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд не бере до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що ним було зупинено транспортний засіб вимушено, внаслідок поганого самопочуття пасажира, якого він перевозив, оскільки доказів щодо зазначених обставин позивач суду не надав, однак враховує наведені обставини, а саме відсутності доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_1 спірного правопорушення, не спростування його доводів відповідачем щодо порушення службовою особою органів патрульної поліції процедури винесення постанови у частині не роз`яснення йому прав, не надання можливості скористатись правовою допомогою.

На підставі наведеного, керуючись статтями 73-77, 90, 205, 241-246, 255, 268, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача інспектор УПП в м.Києві ДПП Нерода Марина Олександрівна про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК№664420 від 01.12.2019 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн. - скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за частиною 3 ст. 122 КУпАП - провадженням закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції у 10-денний строк з дня проголошення рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції (03151, вул..Народного ополчення,9, м.Київ).

Головуючий суддяВ. В. Ромазан