Справа № 440/2242/20
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. ПолтаваСправа № 440/2242/20

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Удовіченка С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30 квітня 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 /позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі - ГУ ПФУ в Полтавській області/відповідач) в якому просив:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії в розмірі 82% суми грошового забезпечення з дати першочергового призначення пенсії з 16 липня 1998 року, з отриманими в період з 16 липня 1998 року підвищеннями та надбавками без обмеження у граничному розмірі, та провести виплату пенсії в належному розмірі з 16 липня 1998 року з урахуванням фактично виплачених сум з нарахованою сумою компенсації втрати доходів відповідно до статті 1, 2, 6 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року, в подальшому щомісячно виплачувати належний розмір пенсії - 82% щомісячного грошового забезпечення;

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо проведення 09 квітня 2018 року перерахуноку із 01 січня 2016 року пенсії ОСОБА_1 відповідно довідки ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/9048 від 23 березня 2018 року на підставі статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 діючого працівника в розмірі 70% щомісячного грошового забезпечення протиправними;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії в розмірі 82% суми грошового забезпечення визначеного довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/9048 від 23 березня 2018 року з отримуваними станом на 01 січня 2016 року підвищеннями та надбавками без обмеження у граничному розмірі, та провести виплату пенсії в належному з 01 січня 2016 року розмірі із урахуванням фактично виплачених сум у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян" № 1088 від 24 грудня 2019 року з нарахованою сумою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року,

- встановити судовий контроль виконання рішення суду, зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області протягом десяти днів, з дня набрання судовим рішенням законної сили подати звіт про виконання рішення суду;

- стягнути на користь ОСОБА_1 з ГУ ПФУ в Полтавській області судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу та сплаченого судового збору.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач при першочерговому призначенні пенсії позивачу не вірно застосував відсотковий розмір щомісячного грошового забезпечення, а саме 77% замість 82%, оскільки право на вказаний розмір пенсії позивач має у зв`язку зі звільненням зі служби в органах внутрішніх справ "за віком у відставку", що в повній мірі визначено пунктом а частини першої та частиною другою статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Крім того, позивач зазначив, що при здійсненні перерахунку пенсії зберігається право на збереження відсотку нарахування пенсії на момент її призначення та підвищення. Так як пенсія призначена та підвищена за нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з розміру 77 % грошового забезпечення, виходячи з вислуги понад 29 роки, тому при здійсненні перерахунку з 01 січня 2016 року відповідач протиправно застосував розмір 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 травня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/2242/20, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

21 травня 2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позов, у якому представник ГУ ПФУ в Полтавській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ наказом від 14 липня 1998 року за віком у запас, а не у відставку, у зв`язку з чим позивачу правомірно призначено пенсію, виходячи з 77 % відповідних сум грошового забезпечення, та відсутні підстави для призначення пенсії в розмірі 82 % відповідних сум грошового забезпечення. Також зазначив, що на момент виникнення у позивача права на перерахунок пенсії - 01 січня 2016 року, чинною є редакція статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою передбачено максимальний розмір пенсії за вислугу років у розмірі 70% від грошового забезпечення /а.с. 32-37/.

Згідно з частиною третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши письмові докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Наказом Управління МВС України в Полтавській області від 14 липня 1198 року № 46о/с "По особовому складу" підполковника міліції ОСОБА_1 (К-14787) - начальника 2-го відділення спеціальних операцій відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ з 15 липня 1998 року за пунктом "а" статті 64 (за віком у запас) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вислуга років станом на 15 липня 1998 року складає у календарному обчисленні 27 років 03 місяці 03 дні, у пільговому обчисленні 29 років 01 місяці 18 днів. Безперервний стаж служби в ОВС складає 25 років 09 місяців 14 днів /а.с. 10/.

Вказаний наказ є чинним, доказів скасування цього наказу до суду не надано.

Пенсія ОСОБА_1 призначена у розмірі 77 відсотків грошового забезпечення, вислуга років - 29, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

24 лютого 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області з заявою у якій просив здійснити перерахунок пенсії починаючи з 15 липня 1998 року, в тому числі, і перерахунок пенсії з 01 січня 2016 року в розмірі 82% від щомісячного грошового забезпечення діючого працівника поліції /а.с. 17/.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 28 лютого 2020 року №913-984/Р-03/8-1600/20 /а.с. 18/ позивача повідомлено, що при здійсненні перерахунку пенсії чинною є редакція статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", якою передбачено максимальний розмір пенсії за вислугу років у розмірі 70% від грошового забезпечення.

Позивач не погодився з відмовою відповідача у нарахуванні та виплаті пенсії, виходячи з 82 відсотків відповідних сум грошового забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію, визначає Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

Відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в редакції станом на час призначення пенсії ОСОБА_1 (липень 1998 року) пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.

Аналізуючи наведену норму, можна прийти до висновку, що визначальним критерієм для встановлення розміру пенсії (50% чи 55% відповідних сум грошового забезпечення ) є підстава звільнення особи з військової служби.

Зокрема, пенсія в розмірі 55% встановлюється звільненим військовослужбовцям виключно у двох випадках: звільнення у відставку за віком або звільнення у відставку за станом здоров`я. При цьому суд зазначає, що така підстава звільнення повинна бути зазначена у наказі про звільнення.

Як встановлено судом, наказом Управління МВС України в Полтавській області від 14 липня 1198 року № 46о/с "По особовому складу підполковника міліції ОСОБА_1 (К-14787) - начальника 2-го відділення спеціальних операцій відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ УМВС, звільнено з органів внутрішніх справ з 15 липня 1998 року за пунктом "а" статті 64 (за віком у запас) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України.

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2 232-XII від 22 березня 1992 року звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року (надалі Положення №114) визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно з пунктом 62 Положення №114 звільнення осіб рядового і начальницького складу зі служби провадиться: а) у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік), якщо звільнені особи не досягли граничного віку, встановленого Законом України Про військовий обов`язок і військову службу для перебування в запасі осіб, які мають військові звання і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо звільнені особи досягли граничного віку, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби (із зняттям з військового обліку).

Відповідно до пункту 64 Положення №114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії; в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад; г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі; д) через службову невідповідність; є) за порушення дисципліни; ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків; з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації); и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України; і) у зв`язку з непроходженням випробування в період іспитового строку; ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.

Звільнення зі служби осіб рядового і начальницького складу у відставку врегульоване пунктом 65 Положення №114, відповідно до якого особи рядового і начальницького складу звільняються зі служби у відставку (із зняттям з військового обліку): а) за віком - при досягненні граничного віку, встановленого пунктом 7 цього Положення та Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" для перебування в запасі осіб, які мають відповідні військові звання; б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби за рішенням військово-лікарської комісії, винесеним до звільнення особи із служби.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 15 липня 1998 року звільнений з органів внутрішніх справ за віком у запас за пунктом 64 "а" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, а не у відставку за віком за пунктом 65 "а" вказаного Положення.

Таким чином, у відповідача відсутні підстави призначати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 82 % (55% +27%) грошового забезпечення, оскільки розмір пенсії, виходячи з 55% відповідних сум грошового забезпечення може призначатися виключно особам, звільненим з військової служби у відставку, а не у запас.

Отже, оскільки позивача звільнено зі служби не у відставку, а у запас, то відповідно до наведених вище норм пенсія відповідачем призначена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, суд приходить висновку, що підстави для перерахунку пенсії позивача з 16 липня 1998 року відсутні, тому дії відповідача відповідають вимогам чинного законодавства.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області провести ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року перерахунок пенсії в розмірі 82% суми грошового забезпечення визначеного довідкою ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/9048 від 23 березня 2018 року з отримуваними станом на 01 січня 2016 року підвищеннями та надбавками без обмеження у граничному розмірі, та провести виплату пенсії в належному з 01 січня 2016 року розмірі із урахуванням фактично виплачених сум у порядку встановленому постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання виплати пенсії окремим категоріям громадян" № 1088 від 24 грудня 2019 року з нарахованою сумою компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III, Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21 лютого 2001 року суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 09 квітня 2018 року пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/9048 від 23 березня 2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення /а.с. 78/.

Позивач з даним застосуванням відсоткового розміру не погоджується.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних приписів законодавства.

ОСОБА_1 встановлено основний розмір пенсії на рівні 77 % грошового забезпечення.

Пунктом 8 розділу ІІ Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI /далі - Закон № 3668-VІ/, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII /далі - Закон № 1166-VII/, який набрав чинності з 01 травня 2014 року, до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ було внесено зміни та цифри "90" замінено цифрами "80" та цифри "80" замінено цифрами "70" відповідно.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08 липня 2011 року № 3668-VI, який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Тобто, вищевказаний Закон №3668-VI набрав чинності після призначення у 1998 році пенсії ОСОБА_1 з розрахунку 77 % розміру грошового забезпечення військовослужбовця.

Отже, зміна встановленого Законом максимального розміру пенсії (з 90% до 70% сум грошового забезпечення) відбулася вже після призначення позивачу пенсії.

Частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, при перерахунку пенсії відповідним категоріям військовослужбовців має застосовуватися норма, що визначає розмір грошового забезпечення у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії. Внесені Законами № 3668-VІ та №1166-VII зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 90%, а згодом 70% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в рішенні від 16 жовтня 2019 року у зразковій справі №240/5401/18.

Крім того, слід зазначити, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Зазначений Закон України визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, урегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (далі - Порядок № 159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку №159 визначено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення).

Суд зауважує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, у тому числі, пенсії.

Отже, суд приходить до висновку, що дії відповідача по зменшенню ОСОБА_1 розміру пенсії з 77 % до 70 % грошового забезпечення з 01 січня 2016 року підлягають визнанню протиправними, та вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року у розмірі 77 % грошового забезпечення, визначеного у довідці Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/9048 від 23 березня 2018 року з урахуванням проведених виплат, з нарахованою сумою компенсації втрати доходів.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили звіту про виконання судового рішення, суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Тобто, даною нормою передбачено право, а не обов`язок суду щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

На даний час у суду відсутні підстави вважати, що відповідач не виконуватиме чи ухилятиметься від виконання судового рішення у цій справі.

Крім того, позивачем не аргументовано підстави застосування судового контролю у цій справі.

Таким чином, клопотання позивача про встановлення судового контролю задоволенню не підлягає.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.

Що стосується стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

В тексті позовної заяви позивач зазначає, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу складає до 15000,00 грн, однак доказів понесених позивачем витрат до суду не надано.

З огляду на викладене, підстави для стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (юридична адреса: вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області по зменшенню ОСОБА_1 розміру пенсії з 77 % до 70 % грошового забезпечення з 01 січня 2016 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року у розмірі 77 % грошового забезпечення, визначеного у довідці Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області № 4/9048 від 23 березня 2018 року з урахуванням проведених виплат без обмеження граничним розміром, з нарахованою сумою компенсації втрати доходів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (з урахуванням положень пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України).

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються у відповідності до пункту 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року).

Суддя С.О. Удовіченко