Справа № 140/4912/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4912/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовом до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради (відповідач) про визнання протиправною бездіяльності щодо відмови у реєстрації місця проживання та зобов`язання зареєструвати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що на підставі свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна є власником садового будинку загальною площею 159,6 АДРЕСА_1 . На вказаний будинок оформлено технічний паспорт, відповідно до якого будинок має житлову площу 71,4 кв.м, а Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області 26 грудня 2012 року зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації. Позивач стверджує, що після обладнання будинку він почав у ньому проживати та 20 січня 2020 року через Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку звернувся до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання, у якій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно вказано адресу об`єкта нерухомості: АДРЕСА_1 , але не було зазначено, що це садовий будинок. За цією заявою в реєстрації місця проживання було відмовлено з тих підстав, що у документах містяться недостовірні відомості щодо об`єкта нерухомого майна: у заяві неправильно вказана адреса. Після повторної відмови 18 лютого 2020 року в усному порядку в реєстрації фактичного місця проживання він 20 лютого 2020 року засобами поштового зв`язку надіслав заяву до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, проте 02 березня 2020 року відповідач листом повідомив про відмову у задоволенні заяви.

ОСОБА_1 із вказаною відмовою не погоджується та вважає, що відповідач протиправно відмовив йому у реєстрації місця проживання. Належний йому на праві власності садовий будинок придатний для експлуатації та проживання в ньому людей, а чинне законодавство не виключає можливості переведення садових будинків у статус житлових; у розумінні частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

З посиланням на висновки Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у зразковій справі №2340/4673/18 просив їх застосувати при вирішенні даного спору та позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

У відзиві на позов відповідач позовні вимоги заперечив (а.с.51-59). В обґрунтування цієї позиції вказав, що Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради розглянуто заяву ОСОБА_1 , що надійшла 20 січня 2020 року через Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку щодо реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Однак у заяві позивач замість адреси житла вказав адресу садового будинку ( АДРЕСА_1 ). У розумінні Цивільного кодексу України житловим будинком є будинок, зокрема, призначений для постійного проживання, в якому наявна житлова площа. Відповідно до положень Житлового кодексу садові будинки не є жилими до переведення їх у встановленому порядку в жилі. На думку відповідача, оскільки відповідно до нормативних вимог в садовому будинку відсутня житлова площа, то з врахуванням вимог статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» садовий будинок не може вважатись місцем проживання та за адресою садового будинку місце проживання не може бути зареєстроване.

Також відповідач зауважив, що в адресі садового будинку, яка вказана в заяві про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , та в документах про право власності на об`єкт нерухомого майна відсутнє найменування садівничого товариства, на території якого розміщено садовий будинок, а Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради повідомило про відсутність в адресному реєстрі міста Луцька адреси « АДРЕСА_1 ». Наведене, на думку відповідача, свідчить про те, що відомості про адресу об`єкта нерухомого майна у заяві ОСОБА_1 та в документах про право власності на садовий будинок (свідоцтво про право власності, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) є недостовірними. Оскільки реєстрація місця проживання полягає у внесенні до документа (паспорта) та до Реєстру територіальної громади інформації про адресу житла, то в даному випадку неможливо здійснити реєстрацію за недостовірною адресою. У зв`язку з тим, що в поданих ОСОБА_1 для реєстрації місця проживання документах містяться недостовірні відомості, працівником органу реєстрації у встановлений чинним законодавством строк (у день надходження документів до органу реєстрації) прийнято рішення про відмову у реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця, а заяви разом з паспортом повернуто заявнику.

У відповідь на звернення ОСОБА_1 , що надійшло 24 лютого 2020 року до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради через засоби поштового зв`язку (без дотримання встановленої чинним законодавством процедури подання документів та без надання жодного оригіналу з документів, що відповідно до чинного законодавства мають бути надані особою для реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання), йому було надіслано роз`яснення щодо порядку реєстрації місця проживання.

Відповідач також ставить під сумнів законність видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності від 02 лютого 2013 року №260994, у якому держаний реєстратор зазначив адресу садового будинку: « АДРЕСА_1 » замість « АДРЕСА_1 », та житлову площу 71,4 кв.м, якої в садовому будинку не може бути. Декларація, що подавалась для видачі свідоцтва, містить суперечливі відомості щодо найменування об`єкта будівництва, але точно визначає, що будинок вводився в експлуатацію без наявної житлової площі; відсутні відомості про житлову площу і в технічному паспорті на садовий будинок. З урахуванням наведеного постійне проживання у садових будинках є неможливим і свідчить про нецільове використання земельної ділянки під таким будинком.

Відповідач зазначив, що для реєстрації місця проживання за адресою, вказаною у позові ( АДРЕСА_1 ), немає підстав, оскільки позивач не надає передбаченого наведеними вище вимогами чинного законодавства документа - свідоцтва про право власності на житло саме за такою адресою. При цьому Конституція України не передбачає набуття громадянами права на житло шляхом реєстрації місця проживання, тому намагання позивача співставити відмову в реєстрації місця проживання з порушенням права на житло з посиланням на статтю 47 Конституції України є безпідставним.

З наведених підстав відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи у межах позовних вимог, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 22 квітня 2008 року є членом садівничого товариства «Маяк» та йому рішенням правління садівничого кооперативу надано дозвіл на будівництво будинку на ділянці товариства №329, про що свідчить витяг з протоколу від 22 квітня 2008 року №2 (а.с.12).

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0601 га, розташованої у садівничому товаристві «Маяк» №329 по вулиці Дубнівській в місті Луцьку. Ця обставина підтверджується держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №330208 (а.с.13).

27 листопада 2012 року Комунальне підприємство «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» видало ОСОБА_1 технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна садовий (дачний) будинок в садівничому товаристві «Маяк» по АДРЕСА_1 , загальною площею 159,6 кв.м та житловою 71,4 кв.м (а.с.14-19), а 26 грудня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області зареєстровано декларацію №ВЛ9 про готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт - дачний будинок ( АДРЕСА_1 , загальною площею 159,6 кв.м) (а.с.20-22). Свідоцтво про право власності від 02 лютого 2013 року (індексний номер 260994), витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 березня 2013 року (індексний номер 261508) підтверджують, що ОСОБА_1 зазначений садовий будинок загальною площею 159,6 кв.м та житловою 71,4 кв.м ( АДРЕСА_1 ) належить на праві приватної власності (а.с.23-24).

Відповідно до довідки від 11 лютого 2020 року, виданої садівничим товариством «Маяк», ОСОБА_1 разом з дружиною з 02 лютого 2013 року проживає без реєстрації у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).

20 січня 2020 року ОСОБА_1 через Центр надання адміністративних послуг у місті Луцьку звернувся до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради із заявами встановленої форми про зняття з реєстрації місця проживання та одночасною реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.26-29). До заяви позивач додав квитанцію про сплату адміністративного збору, свідоцтво про право власності від 02 лютого 2013 року № НОМЕР_1 . Того ж дня заяви ОСОБА_1 розглянуті Департаментом державної реєстрації Луцької міської ради та згідно зі службовими відмітками на зворотному боці у реєстрації місця проживання відмовлено із зазначенням підстави «у поданих особою документах містяться недостовірні відомості щодо об`єкта нерухомого майна, адресу якого вказано в заяві про реєстрацію місця проживання».

Надалі ОСОБА_1 звернувся до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради із заявою від 20 лютого 2020 року про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву він надіслав засобами поштового зв`язку, додавши копії документів: довідки про склад сім`ї від 11 лютого 2020 року, витягу з рішення правління садового кооперативу «Маяк» від 22 квітня 2008 року про дозвіл на будівництво будинку на ділянці №329, державного акта на право власності на земельну ділянку від 10 грудня 2008 року, технічного паспорта на садовий будинок, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26 грудня 2012 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно (садовий будинок) від 02 лютого 2013 року, витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02 лютого 2013 року №261508, талону від 18 лютого 2020 року №268. Подання заяви у такій спосіб пояснив відмовою у прийнятті та розгляді його заяви через Центр адміністративних послуг у місті Луцьку 18 лютого 2020 року.

За результатами розгляду заяви відповідач листом від 02 березня 2020 року №579/2020 (а.с.33-34) роз`яснив порядок звернення із заявою про реєстрацію місця проживання особи відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року. Тут же зазначено, що у заяві від 20 січня 2020 року замість адреси житла вказано адресу садового будинку. Крім того, в адресному реєстрі міста Луцька не значиться адреса нерухомого майна ( АДРЕСА_1 ). У зв`язку із ненаданням документів про наявність житлового будинку за вказаною у заяві адресою та про право проживання у житловому будинку (право власності) відсутні підстави для реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за заявою від 20 січня 2020 року та зверненням, надісланим поштою.

Позивач ОСОБА_1 , вважаючи свої права порушеними, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у зв`язку із зверненням ОСОБА_1 із заявою про реєстрацію місця проживання, суд враховує, що принцип правового порядку, закріплений у частині другій статті 19 Конституції України, вимагає від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 37-1 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані державою повноваження з формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону.

Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні відповідно до Конституції України регулює Закон України 11 грудня 2003 року №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон №1382-IV).

За визначенням, наведеним у статті 3 цього Закону орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Реєстрація передбачає внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. При цьому реєстр територіальної громади - база даних, призначена для зберігання, обробки, використання визначеної цим Законом інформації, що створюється, ведеться та адмініструється органом реєстрації для обліку осіб, які проживають на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Відповідно до пункту 1 розділу І, пункту 2 розділу ІІ Положення про Департамент державної реєстрації Луцької міської ради, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 28 березня 2018 року №39/3 (далі Положення про департамент, а.с.60-63), Департамент державної реєстрації Луцької міської ради є виконавчим органом Луцької міської ради, основним завданням якого є, зокрема, здійснення реєстрації місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб. У межах своєї компетенції Департамент здійснює реєстрацію місця проживання/перебування та зняття з реєстрації місця проживання осіб та передачу інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, до Державного реєстру виборців, реєстру військовозобов`язаних осіб, до державного органу статистики (підпункт 1.3 пункту 1 розділу ІІІ Положення про департамент).

Наведене свідчить, що відповідач є повноважним органом з питань реєстрації місця проживання осіб на території міста Луцька.

Статтею 47 Конституції України кожному гарантоване право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або придбати його у власність або взяти в оренду.

Статтею 2 «Свобода пересування» Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї від 16 вересня 1963 року, що ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, установлено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування слід розуміти як право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Цьому право кореспондує обов`язок громадян України, а також іноземців чи осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, встановлений частиною першою статті 6 Закону №1382-IV, зареєструвати своє місце проживання протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання. Як визначено частиною десятою цієї статті, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів визначено Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 (надалі - Правила реєстрації).

Пунктами 4, 8 Правил реєстрації встановлено, що реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

За правилами, установленими частинами третьою, восьмою статті 6 Закону №1382-IV для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Пунктом 18 Правил реєстрації уточнено форми документів, перелік яких визначений частиною третьою статті 6 Закону №1382-IV. Так документами, які підтверджують право на проживання в житлі, є ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників).

Як обумовлено пунктом 19 Правил реєстрації, працівник органу реєстрації або центру надання адміністративних послуг перевіряє належність документа, до якого вносяться відомості про місце проживання (або документа, до якого вносяться відомості про місце перебування, - у разі реєстрації місця перебування), особі, що його подала, його дійсність, правильність заповнення заяви про реєстрацію місця проживання/перебування (у разі потреби надає допомогу особі в заповненні бланка заяви) та наявність документів, необхідних для реєстрації місця проживання/перебування, про що ним вчиняється відповідний запис у цій заяві.

Статтею 9-1 Закону №1382-IV та пунктом 11 Правил реєстрації визначено вичерпний перелік підстав для відмови органом реєстрації в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання. Такими підставами є: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Перевіряючи доводи сторін щодо правомірності підстав для відмови ОСОБА_1 в реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , суд зазначає про таке.

Фактичною підставою для відмови відповідачем у здійсненні реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 у садовому будинку є ненадання свідоцтва про право власності на житло за наведеною вище адресою.

При цьому у заяві від 20 січня 2020 року позивач зазначив адресу « АДРЕСА_1 », яка відповідає тій, що зазначена у правовстановлюючому документі свідоцтві про право власності на об`єкт нерухомого майна садового будинку. Ці відомості відповідач вважає недостовірними, оскільки відповідно до довідки Управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 27 лютого 2020 року №20-13/113 (а.с.85) вказано, що в Адресному реєстрі міста Луцька відсутня така адреса; іншою довідкою цього органу від 11 січня 2013 року №К16/20.1-6-040 стверджується, що земельна ділянка згідно з державним актом серії ЯД №330208, виданим Луцькою міською радою, а також садовий будинок на ній згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області №ВЛ9, розташовані за адресою: садівниче товариство «Маяк» №329, вулиця Дубнівська, місто Луцьк, Волинська область (а.с.86).

У зверненні від 20 лютого 2020 року позивач просив зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_1 . Однак у цьому разі відповідач вважає, що реєстрація не може бути проведена з тієї підстави, що позивач не надав свідоцтво про право власності на житло за такою адресою.

Отже, відповідач заперечує можливість реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 не лише з підстав невідповідності адреси у поданих документах, а й відсутності можливості реєстрації місця проживання у садовому будинку взагалі через його невідповідність визначенню житла, наданому у статті 379 ЦК України, статті 4 Житлового кодексу та статті 3 Закону №1382-IV.

У статті 3 Закону №1382-IV терміни вживається в такому значенні: місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Частиною першою статті 29 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (далі - ЦК України) визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до статті 4 Житлового кодексу Української РСР (далі Житловй кодекс) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд.

Житловий фонд включає: жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки й жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їхнім об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям. Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік до цих будинків застосовуються правила, установлені для громадського житлового фонду.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Водночас, відповідно до Житлового кодексу садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, далі - Інструкція №127), містить таке значення термінів: житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законами, іншими нормативно-правовими актами та нормативними документами, і призначена для постійного у ній проживання; садовий будинок - будинок для літнього (сезонного) використання, в якому відсутня житлова площа, а є основна та допоміжна.

Отже, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи здійснюється за наявності в особи житла. Житлом, у розумінні наведених вимог законодавства, є не лише житловий будинок, квартира, а й інше жиле приміщення, призначене та придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому. При цьому для цілей реєстрації місця проживання будинок або інше приміщення мають відповідати таким ознакам житла як пристосування та придатність для постійного проживання в них.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 надав довідку, видану садівничим товариством «Маяк» від 11 лютого 2020 року, яка також долучалася ним і до звернення від 20 лютого 2020 року, адресованого Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради, яка стверджує про те, що позивач разом із сім`єю проживає у садовому будинку з 02 лютого 2013 року. Відповідно до свідоцтва про право власності від 02 лютого 2013 року №260994, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказаний садовий будинок має житлову площу 71,4 кв.м. Така ж площа зазначена у технічному паспорті від 27 листопада 2012 року та включає, з поміж іншого, кімнати на першому поверсі житловою площею 21 кв.м та 4 кімнати на другому поверсі, житловою площею 50,4 кв.м; садовий будинок має дві вбиральні, дві ванні кімнати, кухню, що вказує на придатність для експлуатації та проживання в ньому людей.

Відповідно до Інструкції №127 технічний паспорт складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику. Тому технічний паспорт є тим офіційним документом, який підтверджує фактичні характеристики об`єкта нерухомого майна. З огляду на це, інформація, зазначена у вказаних документах, є достовірною та наявність власного тлумачення відповідачем щодо віднесення нерухомого майна до житлового фонду не може слугувати підставою для відмови в реєстрації місця проживання. Відповідач не може посилатися на недостовірність чи ставити під сумнів дійсність правовстановлюючих документів, оскільки вони можуть бути оспорені виключно у судовому порядку. У межах цієї справи суд не надає оцінку законності видачі цих документів компетентними органами, оскільки це не охоплено предметом даного спору.

За висновками Верховного Суду, сформованими у постанові від 31 березня 2020 року у справі №826/12955/18, стаття 6 Закону №1382-IV та пункт 18 Правил реєстрації встановлюють вичерпний перелік документів, які необхідно подати для здійснення реєстрації місця проживання особи, однак в ньому відсутнє рішення про переведення садового будинку у жилий. Статтею 9-1 Закону № 1382-IV та пунктом 11 Правил реєстрації визначено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні реєстрації місця проживання, проте цим переліком не передбачено права відмовляти у здійсненні реєстрації через те, що будинок не є житловим. Відповідно до Житлового кодексу садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду. При цьому Верховний Суд зазначив, що відмінність будівельних норм у частині вимог до окремих конструктивних рішень, що застосовуються під час будівництва житлових будинків у порівнянні з садовими будинками, не позбавляє останніх ознак, притаманних житлу, і не спростовує їхньої придатності для постійного проживання за умови, що власник садового будинку з власної ініціативи пристосував його для цього, встановивши додаткове обладнання чи комунікації. Необхідно враховувати, що чинне законодавство не виключає можливості переведення садових будинків у статус житлових.

Законом України від 02 вересня 2014 року №1673-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо переведення садових і дачних будинків у жилі будинки та реєстрації в них місця проживання» Житловий кодекс доповнено статтею 8-1 «Переведення в жилі будинки садових і дачних будинків». Відповідно до цієї норми громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Отже, факт будівництва садового будинку на підставі будівельних норм, що відрізняються від будівельних норм, установлених для житлових будинків, не спростовує того, що він може потім використовуватися для проживання в ньому.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №183/4661/16, від 10 жовтня 2019 року у справі №2340/4673/18.

Верховний Суд вказав, що відмова органу реєстрації зареєструвати місце проживання особи за визначеною нею адресою (у садовому будинку), не відповідає вимогам законодавства.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду відповідно до статті 346 КАС України не відступала, а тому підстав для їх неврахування судом при вирішенні даного спору немає.

Відтак, у даній справі слід дійти висновку, що реєстрація місця проживання фізичної особи за адресою житла, зокрема, садового будинку, є можливою та повністю узгоджується зі статтями 6, 9-1 Закону №1382-IV, а орган реєстрації не вправі відмовляти у реєстрації постійного місця проживання особі у садовому будинку, який відповідає ознакам житла та придатний для постійного проживання в ньому; свідоцтво про право власності на об`єкт нерухомого майна, у якому особа постійно проживає, є документом, що підтверджує право на проживання у ньому. У статті 10 «Обмеження вільного вибору місця проживання» Закону №1382-IV та у інших нормативних актах відсутні обмеження щодо проживання та реєстрації місця проживання у садовому будинку. Висновки про нецільове використання земельної ділянки чи невідповідність садового будинку ОСОБА_1 ознакам житлового виходять за межі власних повноважень відповідача. Право проживання особи у житлі та законодавче визначення поняття житла не пов`язане із цільовим (функціональним) призначенням відповідного об`єкта нерухомості.

Оскільки законодавчі перешкоди для здійснення реєстрації місця проживання у садовому будинку відсутні, то відмова відповідача у реєстрації місця проживання з цієї підстави не ґрунтується на чинному законодавстві.

З урахуванням позовних вимог рішення відповідача від 20 січня 2020 року про відмову у реєстрації місця проживання не є предметом спору. Позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо нездійснення реєстрації місця проживання у зв`язку із його повторним зверненням від 20 лютого 2020 року за вказаною у ньому адресою.

Суд оцінює правомірність поведінки суб`єкта владних повноважень через призму критеріїв, визначених частиною другою статті 2 КАС України. Порушення хоча б одного із зазначених вище критеріїв є підставою для визнання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправними.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням наведених вище законодавчих норм, висновків Верховного Суду, та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів суду, що не здійснюючи реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою розташування садового будинку, належного йому на праві власності, він обрав правомірний спосіб поведінки, що відповідає закону, його дії є обґрунтованими (враховують усі обставин справи), розсудливими, добросовісними (пункт 19 Правил реєстрації обумовлює надання особі допомоги в заповненні бланка заяви), пропорційними (дотримано необхідного балансу між усіма несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване його рішення (дія)). Невиконання відповідачем покладених на нього Законом №1382-IV обов`язків призводить до порушення прав позивача, оскільки в даному випадку реєстрація, є нічим іншим, як констатацією факту проживання особи за відповідною адресою.

Суд враховує, що відповідно до пунктів 3.3.9 та 4.5 Положення про присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна, розташованим на території міста Луцька, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 03 червня 2015 року №307-1 (а.с.95-100), адреса садівничих (дачних) товариств (кооперативів) визначається за місцем розташування (адресою) земельної ділянки, наданої товариству, кооперативу; цифрова нумерація об`єктів, що розташовані на території кооперативу, товариства здійснюється згідно з генеральним планом забудови кооперативу, товариства; дачним та садовим будинкам не надаються самостійні адреси.

Цим пояснюється та обставина, що фактична адреса садового будинку відсутня в Єдиному адресному реєстрі міста Луцька, що з урахуванням висновків Верховного Суду у наведених вище судових рішеннях, не може бути підставою для відмови в реєстрації місця проживання у належному на праві власності садовому будинку у садівничому кооперативі «Маяк» по АДРЕСА_1 .

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб`єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання пропорційним. Дискреційність повноважень суб`єкта владних повноважень повинна бути зведена до мінімуму, а логіка його рішень повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Беручи до уваги обставини даної справи (позивач відповідно до пункту 18 Правил реєстрації повинен подати крім документа, до якого вносяться відомості про місце проживання, ще й оригінал документа про право власності на об`єкт нерухомого майна, що використовується ним як житло), то на думку суду, ефективним засобом юридичного захисту прав позивача у спірних правовідносинах є саме зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 щодо реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому суд зазначає, що відповідач не вправі відмовляти позивачу у реєстрації місця проживання з тих підстав, щодо яких у цьому рішенні судом надано оцінку.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом згідно з квитанцією від 27 березня 2020 року №0.0..1 позивач сплатив судовий збір у сумі 840,80 грн (а.с.8). Випискою від 01 квітня 2020 року підтверджується зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с.44). Зважаючи на задоволення позову частково, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто, у сумі 420,40 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, проспект Волі, будинок 8) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради щодо нездійснення реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати Департамент державної реєстрації Луцької міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 щодо реєстрації його місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради судові витрати у сумі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Ж.В. Каленюк