Справа № 160/2814/20
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-05-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2020 року Справа № 160/2814/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рищенка А.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
12.03.2020 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - відповідач), в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 вийшла на пенсію за віком з 26.12.2014. На звернення позивача про переведення на інший вид пенсії - пенсію державного службовця, відповідачем було відмовлено, оскільки відсутнє право на пенсію як державного службовця. Позивач вважає таку відмову безпідставною та протиправною, оскільки записами в трудовій книжці ОСОБА_1 підтверджується стаж роботи позивача на посадах державного службовця понад 20 років, що дає їй підстави для переведення на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу».
Ухвалою суду від 17.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та витребувано належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
21.04.2020 представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевірено матеріали пенсійної справи за заявою позивача про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» та встановлено, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ є дотримання сукупності вимог, а саме: щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби, у зв`язку з чим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
На виконання ухвали суду від 17.03.2020 відповідачем було долучено до матеріалів справи № 160/2814/20 належним чином завірені матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Згідно положень ст. 262 КАС України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. З 26.12.2014 позивач отримує пенсію за віком.
19.02.2020 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про переведення на інший вид пенсії - пенсію державного службовця.
До вказаної заяви було додано довідки Головного управління ДПС у Дніпропетровській області:
Проте, листом від 21.02.2020 № 0400-0306-8/2938 «Про відмову в призначенні пенсії» відповідач в особі відділу з питань перерахунків пенсій № 1 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області посилаючись на ст. 25 Закону України від 16.12.1993 № 3723 «Про державну службу», постанову Кабінету Міністрів України від 22.07.2016 № 465 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України» дійшов висновку про відсутність підстав для переводу позивача на пенсію державного службовця.
Не погодившись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015 (далі - Закон № 889-VIII), у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визнано, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що жінки мають право на одержання пенсії державних службовців за наявності, зокрема, не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а також досягнення такими особами певного віку та наявності страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
При цьому, зазначений вік визначається статтею 26 Закону № 1058-IV.
Тобто, до 01.05.2016 (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Після 01.05.2016, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.
Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-XII і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Разом з тим, підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу вказується відсутність права на пенсію по державній службі, а також, що посади контролюючих органів згідно з п. 343.1 ст. 343 ПК України присвоюються спеціальні звання, то ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ. Періоди роботи працівників місцевих державних податкових адміністрацій на посадах, в період перебування на яких були встановленні ранги державних службовців, підлягають зарахуванню до стажу роботи на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 від 17.08.1981 позивач працював на посадах державної служби в періоди:
- з 09.03.1993 по 31.12.1996 на посадах державного податкового інспектора ревізора відділу, старшого державного податкового ревізора - інспектора відділу, головного державного податкового ревізора - інспектора відділу в Державній податковій інспекції по Дніпропетровській області, що становить: 3 р. 9 міс. 22 дн.;
- з 03.01.1997 по 31.01.2012 на посадах головного державного податкового ревізора інспектора відділу, заступника начальника відділу, виконуючої обов`язки начальника відділу, начальника відділу в Державній податковій адміністрації в Дніпропетровській області, що становить: 15 р. 0 міс. 28 дн.;
- з 01.02.2012 по 14.07.2013 на посаді начальника відділу в Державній податковій службі у Дніпропетровській області, що становить: 1 р. 5 міс. 13 дн.;
- з 15.07.2013 по 19.10.2014 на посаді начальника відділу в Головному управлінні Міндоходів у Дніпропетровській області, що становить: 1 р. 3 міс. 04 дн.;
- з 20.10.2014 по 25.12.2014 на посаді начальника відділу в Головному управлінні ДФС у Дніпропетровській, що становить: 2 міс. 5 дн.
В результаті трудовий стаж позивача відпрацьований на посадах державної служби в державних податкових органах станом на дату виходу на пенсію (26.12.2014 року) становить 21 рік 9 місяців 12 днів (3 р. 9 міс. 22 дн.) + (15 р. 0 міс. 28 дн.) + (1 р. 5 міс. 13 дн.) + (1 р. 3 міс. 4 дн.) + (0 р. 2 міс 5 дн.).
Згідно запису № 14 від 01.07.1998 трудової книжки НОМЕР_2 позивачу присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 3 (третього) рангу.
Також, згідно запису № 21 від 09.04.2001 ОСОБА_1 присвоєно спеціальне звання радника податкової служби 2 (другого) рангу.
Запис № 32 від 15.07.2013 свідчить про присвоєння ОСОБА_1 . 9 (дев`ятого) рангу державного службовця.
Запис № 33 від 02.01.2014 свідчить про присвоєння позивачу спеціального звання радника податкової та митної справи 1 (першого) рангу.
Відповідно до запису в трудовій книжці за № 9 від 19.08.1994 ОСОБА_1 прийняла присягу державного службовця згідно ст. 17 Закону України «Про державну службу».
Загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, до 01.05.2016 визначав Закон № 3723-XII.
Відповідно до ст. 1 Закону № 3723-ХІІ, державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.
Частиною 2 статті 9 Закону № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, внутрішніх справ та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Тобто, правове становище державних службовців, які працюють в апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому Закон № 3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальним законом.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон № 509-XII).
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 509-XII Державна податкова адміністрація України, якій за змістом частин другої, третьої цієї статті підпорядковані державні податкові адміністрації в областях, а їм, у свою чергу, - відповідні державні податкові інспекції, є центральним органом виконавчої влади та відповідно до Положення про Державну податкову адміністрацію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2007 № 778, забезпечує реалізацію єдиної державної податкової політики, державної політики у сфері контролю за виробництвом і обігом спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, здійснює міжгалузеву координацію у цій сфері та здійснює свої повноваження, зокрема, через державні податкові інспекції.
За правилами ст. 15 Закону № 509-XII, посадовою особою органу державної податкової служби може бути особа, яка має освіту за фахом та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом державної податкової служби. Посадові особи органів державної податкової служби підлягають атестації.
Зазначеною статтею Закону № 509-XII також установлено умови, за яких особи не можуть бути службовцями податкових органів, які кореспондуються із вимогами статей 5, 12 Закону № 3723-ХІІ щодо обмежень, пов`язаних із прийняттям на державну службу та її проходженням.
Статтею 6 цього Закону визначено, що видатки на утримання органів державної податкової служби визначаються Кабінетом Міністрів України і фінансуються з державного бюджету.
Отже, посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Законом № 509-XII не врегульовано питання пенсійного забезпечення посадових осіб державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, тому при вирішенні таких питань підлягають застосуванню положення Закону № 3723-ХІІ, зокрема стаття 37.
Абзацами 1, 2 пункту 344.1 статті 344 ПК України передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». Період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєнні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним законом.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.10.2013 по справі № 21-340а13 стосовно того, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальне звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому, період проходження служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Отже, оскільки позивач має стаж роботи на посадах державної служби більше 20 років, а саме 21 рік, досяг віку, що надає право на призначення пенсії державного службовця, то, відповідно до п. 12 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних Закону № 889-VIII, він має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 3723-XII, а тому, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», є протиправною.
Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Беручи до уваги, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» 19.02.2020, тому саме з цієї дати необхідно здійснити призначення пенсії.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» діяв всупереч закону, тому суд вважає, що позивач, в даному випадку, має усі законні права на переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку із чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до пенсійного органу було надано всі необхідні документи щодо переведення його на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим, суд вважає за необхідне саме зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» з 19.02.2020 та здійснити перерахунок призначеної пенсії.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993, викладену у листі від 21.02.2020 № 0400-0306-8/2938.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень КАС України.

Повний текст рішення суду складений 15 травня 2020 року.

Суддя А. Ю. Рищенко