Справа № 826/8782/16
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/8782/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року, у складі колегії суддів: судді-доповідача - Клименчук Н.М., суддів Каракашьяна С.К., Шрамко Ю.Т., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Териториального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних виомог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Териториального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві, Кабінету Міністрів України, третя особа без самостійних виомог на предмет спору - Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не приведення постанови №268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд";

- визнати неправомірними дії Териториального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по день винесення рішення;

- зобов`язати Териториальне управління Державної судової адміністрації України в місті Києві зробити перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по день винесення рішення та виплатити її у повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються незалежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працює в Печерському районному суді м. Києва на посаді помічника судді з 15 грудня 2011 року по теперішній час. З 26 жовтня 2014 року набрав чинності Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VI в частині внесення змін до статті до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку з чим на підставі положень статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") його заробітна плата підлягає перерахунку та виплаті з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (надбавка за ранг державного службовця, надбавка за виконання важливої роботи, надбавка за високі досягнення у роботі, надбавка за вислугу років тощо).

Проте, перерахунок заробітної плати не здійснювався, оскільки нарахування та виплата заробітної плати, в тому числі і встановлення посадових окладів працівникам апарату суду, здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року № 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", лише після внесення відповідних змін до вищевказаного нормативно-правового акту, а саме з 09 вересня 2015 року, були встановлені нові посадові оклади працівникам апарату суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині не приведення Постанови № 268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" у визначені абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" терміни (у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Кабінет Міністрів України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні представник Кабінету Міністрів України уточнила, що просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року в частині задоволених позовних вимог, які стосуються Кабінету Міністрів України. В решті рішення суду Кабінет Міністрів України не оскаржує і в частині відмови у задоволенні позовних вимог просить рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 працює у Печерському районному суді міста Києва з вересня 2007 року.

З 18 червня 2009 року переведений на посаду помічника судді цього ж суду з присвоєнням 11 рангу державного службовця.

Надалі 18 червня 2011 року та 15 грудня 2012 року позивачу присвоєно 10 та 9 ранги державного службовця відповідно.

На переконання позивача, в порушення вимог статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 26 жовтня 2014 року та статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року та за період з 29 березня 2015 року по день ухвалення рішення у справі відповідачем не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата в належному розмірі, встановленому вказаними законодавчими актами, що порушує його конституційне право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Вважаючи, що зазначена ситуація утворилася через бездіяльність Кабінету Міністрів України, яким упродовж тривалого часу не вносилися відповідні зміни до постанови № 268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" з метою її приведення у відповідність до положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII, в частині внесення змін до статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", яким визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюється з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

29 березня 2015 року набрав чинності Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд", яким затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій та статус суддів".

У відповідності до частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції від 29 березня 2015 року) розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно з частиною третьою статті 129 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII та частини третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції від 29 березня 2015 року) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто 12180,00 грн.

Отже, враховуючи положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", в редакції Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року N 1697-VII та частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції від 29 березня 2015 року) розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, має становити не менше 3654,00 грн., а розмір посадового окладу працівника апарату суду, віднесеного до 5 категорії посад державного службовця - 4750,20 грн.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінету Міністрів України встановлено у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачено, що Кабінету Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частиною першою та частиною третьою статті 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року N 268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" (далі по тексту - Постанова N 268) затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), в якій посадовий оклад працівників апарату місцевого суду установлено в твердому розмірі безвідносно до посадового окладу судді місцевого суду.

Таким чином, у тримісячний строк з дня набрання чинності Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", а саме з 28 березня 2015 року, Кабінет Міністрів України зобов`язаний привести Постанову N 268 у відповідність до вимог вказаного Закону шляхом внесення відповідних змін до неї.

Разом з тим, всупереч підпункту 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, а саме до 28 червня 2015 року не привів Постанову N 268 у відповідність до Закону, оскільки посадові оклади працівників апарату місцевого суду залишились незмінними.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі що вчинення ним дій на виконання вимог підпункту 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" та тривалу процедуру погодження внесення змін нормативно-правових актів, є безпідставними та не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки дана обставина не звільняє Кабінет Міністрів України від виконання вимог вказаного Закону.

Внесення змін до Постанови N 268 відбулося лише із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України".

Так, відповідно до додатку 47 до Постанови N 268 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року N 644) місячний посадовий оклад помічника: судді, заступника голови суду встановлюється з коефіцієнтом 0,4 від місячного посадового окладу судді місцевого суду, тобто у розмірі 4872,00 грн.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що Кабінет Міністрів України не привів Постанову N 268 у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, відповідно, до цього часу мала місце протиправна бездіяльність Уряду, що вказує про задоволення вимог у цій частині.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 02 вересня 2015 року N 644 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" не може вважатись приведенням нормативного-правового акта у відповідність із законом, оскільки приміткою до додатку 47 Постанови N 268 передбачено, що у 2015 році місячний посадовий оклад застосовується з урахуванням 50-відсоткового зменшення, що не узгоджується із розміром посадового окладу працівника суду відповідно до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Аналогічна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року справа № 826/17806/15.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині не приведення Постанови №268 від 09 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" у відповідність до Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" у визначені абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону України "Про прокуратуру" терміни (у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону). В решті рішення суду є законним і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить обґрунтувань щодо незаконності судового рішення в частині відмови у задоволенні позову і, як зазначила представник Кабінету Міністрів України, в цій частині рішення суду не оскаржується.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.

Повний текст виготовлено: 02 червня 2020 року.