Справа № 804/2124/17
Суддя: Верба Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 червня 2020 року Справа № 804/2124/17

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Верба І.О., суддів - Озерянської С.І., Юркова Е.О., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Дніпрі питання щодо наявності підстав для зупинення провадження за виключними обставинами в адміністративній справі № 804/2124/17 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

1. 27.03.2017 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду щодо невиплати грошової допомоги у зв`язку з відставкою;

- зобов`язати Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;

2. В обґрунтування позову позивач зазначив:

- про набуття права на отримання вихідної допомоги судді у разі виходу у відставку на підставі частини першої статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, в редакції, що чинна з 03.08.2010, які визнані такими, що відповідають Конституції України рішенням Конституційного Суду від 19.11.2013 у справі № 10-рп/2013;

- враховуючи те, що обмеження мали тимчасовий характер в період з 01.04.2014 по 29.09.2016 (виплата вихідної допомоги поновлена статтею 143 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ), а Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ не передбачено будь-якої компенсації для дотримання балансу між переслідуваним загальним інтересом та майновим інтересом позивача, відмова в її виплаті носить несправедливий та дискримінаційний характер.

3. Відповідач проти позову заперечив повністю, зазначивши:

- до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховної Радою України постанови про звільнення позивача (08.09.2016), тому згідно з діючим на той час законодавством підстави для нарахування та виплати вихідної допомоги відсутні;

- Конституційний Суд у рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013 висловив думку, що вихідна допомога не належить до конституційних гарантій незалежності суддів, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, з хворобою, інвалідністю, старістю. У зв`язку із чим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

4. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2017, у задоволенні позову відмовлено повністю.

5. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що на час спірних правовідносин (на час припинення повноважень судді та звільнення позивача з посади судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду), набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в новій редакції від 01.04.2015, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат, за останньою посадою.

6. Суд апеляційної інстанції, залишаючи постанову від 25.04.2017 без змін, виходив із того, що норми Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» в частині виключення статті 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в установленому порядку не були визначенні неконституційними. Конституційний Суд України в рішенні від 19.11.2013 № 1-1/2013 відзначив, що вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів.

7. 14.05.2020 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (направлено 13.05.2020) надійшла заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій позивач (заявник) просив суд:

- скасувати постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.04.2017 в адміністративній справі № 804/2124/17 та ухвалити нове рішення;

- визнати протиправною відмову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги судді у зв`язку з відставкою;

- зобов`язати Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд здійснити нарахування та виплату судді у відставці ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

8. Ухвалою суду від 19.05.2020 відкрито провадження за виключними обставинами та призначено судове засідання для розгляду заяви на 10:00 02.06.2020.

9. У судове засідання учасники справи не прибули, заявили про розгляд справи без їх участі.

10. Судом розглянуто питання щодо наявності підстав для зупинення провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 808/1628/18.

ІІ. ОБҐРУНТУВАННЯ ЗАЯВИ ПРО ПЕРЕГЛЯД ПОСТАНОВИ СУДУ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ

11. Відмова суду першої інстанції у задоволенні позову вмотивована тим, що статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VІ, згідно з частиною першою якої виплачувалась вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, на час припинення повноважень судді та звільнення його з посади було виключено на підставі Закону № 1166-VІІ від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

12. Іншим доводом стала відсутність рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності Закону № 1166-VIІ від 27.03.2014 «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні».

13. В силу приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.

14. 15.04.2020 Конституційний суд України рішенням № 2-р(ІІ)/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ.

15. Наведеною нормою із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 07.07.2010 № 2453-VІ в редакції до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIIІ було виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалося право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

16. Дійсно, за загальним правилом наслідки неконституційності застосовуються лише до правовідносин, що виникли або продовжують існувати після оголошення рішення Конституційного Суду України.

17. Однак, в теорії права, норми Конституції є вищими за будь-які законодавчі положення. Правова природа виключних обставин, про які йдеться у частині п`ятій статті 361 КАС України, виявляється вже у самій їх назві, їх виключність свідчить про те, що вони є винятком з принципу юридичної визначеності.

18. Негативні наслідки порушення Конституції України не будуть адекватно усунені тільки констатацією невідповідності положень нормативного акта Конституції і не можуть бути виправлені в інший спосіб, окрім як за допомогою повторного судового провадження.

19. Втім, виникнення цих обставин з достатнім ступенем переконливості ставить під сумнів законність судового рішення, що не узгоджується ні з публічним інтересом, який уособлює держава, ні з приватним інтересом сторони, і є підставою для його перегляду за заявою зацікавленої особи.

20. У такий спосіб Держава виконує свій обов`язок поновити права, які вона сама й порушила, ухваливши акт, який став об`єктом судового конституційного контролю і визнаний неконституційним.

21. Оскільки у позові відмовлено, то таке рішення не виконується (і не може виконуватись з об`єктивних причин). Воно не може бути «ще не виконаним». З огляду на це, перегляд судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України можливий в усіх випадках.

22. Відповідно, Держава має забезпечити ефективне поновлення прав через можливість повторного розгляду справи, під час якого суд відповідної юрисдикції, зважаючи на рішення Конституційного Суду України, повинен переглянути судове рішення, яке ґрунтувалося на неконституційних положеннях закону, відповідно до закону, який узгоджується з Конституцією (або без застосування закон), який з Конституцією не узгоджується), та на основі юридичної позиції Конституційного Суду України.

23. В такій ситуації відновлення права можливе вже з моменту ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України.

ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА

24. Відповідач заяв по суті спору не надав.

ІV. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

25. Згідно із постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515-VІІІ «Про звільнення суддів», ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

26. 26.09.2016 Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом видано наказ № 260-К про відрахування зі штату суду у зв`язку з відставкою та припинення виплати щомісячного грошового утримання працюючому судді.

27. 26.09.2016 на підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIIІ ОСОБА_1 було відраховано зі штату Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у зв`язку з відставкою.

28. Згідно розрахунку стажу, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 26.09.2016, ОСОБА_1 має стаж 30 років 01 місяць 19 днів.

29. 02.02.2017 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду із заявою про нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат. Листом від 07.02.2016 № 10/413/17 позивачу надана відповідь про те, що виплата вихідної допомоги діючим законодавством не передбачена.

V. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ

30. Статус Конституційного Суду України визначено статтею 1 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII (далі Закон № 2136-VIII), відповідно до якої Конституційний Суд України (далі - Конституційний Суд або Суд) є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України.

31. Відповідно до статі 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.

32. До повноважень Конституційного Суду України належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України (стаття 150 Конституції України).

33. Відповідно до частини першої статті 152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

34. Частиною другою статті 152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

35. Відповідно до частини третьої статті 152 Конституція України матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

36. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення (стаття 91 Закону № 2136-VIII).

37. Підстави та порядок перегляду судових рішень за виключними обставинами врегульовано Главою 3 КАС України.

38. Підстави перегляду судових рішень за виключними обставинами визначні статтею 361 КАС України.

39. За загальним правилом, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за виключними обставинами (частина перша статті 361 КАС України).

40. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлення Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

VІ. РІШЕННЯ КОСТИТУЦІЙЦНОГО СУДУ

41. Рішенням Конституційного Суду від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» встановлено наступне:

- Конституційний Суд України при розгляді справи наголошує на юридичній позиції, викладеній в його Рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013, відповідно до якої за своєю юридичною природою «вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов`язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов`язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв`язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір» (абзац шостий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини) (пункт 3.1 Рішення);

- за своєю юридичною природою така допомога є додатковою гарантією матеріального забезпечення судді у разі його виходу у відставку, а її розмір та порядок виплати підлягають регулюванню на законодавчому рівні. Наведене дає Конституційному Суду України підстави стверджувати, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 не суперечить вимогам статті 21, частини третьої статті 22, частин першої, другої статті 24, частини першої статті 126 Конституції України (пункт 3.2 Рішення);

- Конституційний Суд України констатує, що перехідний період між опублікуванням Закону № 1166 та набранням чинності положенням підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 (менше одного дня) був явно недостатнім для того, щоб суб`єкти права (судді, які на момент набрання чинності Законом № 1166 мали право на вихід у відставку, але станом на 1 квітня 2014 року ще ним не скористалися) змогли адаптуватися до законодавчих новел та скоригувати свої дії для реалізації права на відставку і, відповідно, отримати вихідну допомогу в розмірі, встановленому законодавством до внесення змін Законом № 1166. Наведене дає підстави стверджувати, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону № 1166 суперечить частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи (пункт 4.2 Рішення).

VІІ. ОЦІНКА СУДУ

42. Вирішуючи питання наявності підстав для зупинення провадження, колегія суддів виходить із наступного.

43. У заяві про перегляд судового рішення за виключними обставинами заявник порушує перед судом першої інстанції питання застосування:

1) статті 152 Конституції України та статті 91 Закону № 2136-VIII, відповідно до яких закони або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення:

- як таких, що не можуть звужувати право заявника на перегляд судового рішення за виключними обставинами, у тому числі у період чинності неконституційного закону, оскільки Держава виконує свій обов`язок поновити права, які вона сама й порушила, ухваливши акт, який став об`єктом судового конституційного контролю і визнаний неконституційним;

2) пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, згідно із яким підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане:

- оскільки у позові відмовлено, таке рішення не виконується (і не може виконуватись з об`єктивних причин). Воно не може бути «ще не виконаним». З огляду на це, перегляд судових рішень, якими відмовлено у задоволенні позову, за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України можливий в усіх випадках.

справа № 808/1628/18

44. 14.05.2020 ухвалою Верховного Суду у справі № 808/1628/18 суд касаційної інстанції, ставлячи на меті формування єдиної правозастосовчої практики, вважав за необхідне відступити від висновку щодо застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, викладеного в судових рішеннях, раніше ухвалених Касаційним адміністративним судом у складі колегій суддів з інших палат, у зв`язку із чим вирішив справу № 808/1628/18 передати на розгляд об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

45. Постановляючи ухвалу про передачу справи № 808/1628/18 на розгляд об`єднаної палати, суд касаційної інстанції виходив із наступного:

- ключовим правовим питанням у справі є застосування частини другої статті 152 Конституції (статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України») у взаємозв`язку з пунктом 1 частини четверної статті 361 КАС України (пункт 28);

- Верховний Суд неодноразово розглядав справи, в яких вирішувалося це питання (пункт 29);

- існує неоднаковий підхід до застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України (пункт 37);

- виключні обставини, зокрема такі, як неконституційність закону, застосованого під час вирішення справи, є, на думку колегії суддів, саме тими безспірними підставами, які повністю узгоджуються з публічним інтересом (пункт 51);

- у постанові від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18 сформульовано висновок про те, що не може вважатись невиконаним в контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС, рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки воно не передбачає примусового виконання (пункт 58);

- таке тлумачення призводить до того, що особа, якій у задоволенні позову відмовлено (позивач), фактично позбавляється права на перегляд рішення з підстав визнання неконституційним закону, застосованого в її справі. Це стосується навіть позивача, який пройшов усі інстанції в судах загальної юрисдикції, звернуся з конституційної скаргою до Конституційного Суду України і домігся визнання закону неконституційним - за такого підходу він не може розраховувати на перегляд рішення. Інститут перегляду справи за виключних обставин фактично перестає діяти і втрачає практичне значення (пункт 59);

- за загальним правилом наслідки неконституційності застосовуються лише до правовідносин, що виникли або продовжують існувати після оголошення рішення Конституційного Суду України. Такий підхід слід застосовувати до осіб, які не звертались до суду з метою відновлення порушеного права. В таких ситуаціях відновлення права (наприклад на перерахунок пенсії) можливе з моменту ухвалення відповідного рішення Конституційного Суду України (пункти 65-66);

- негативні наслідки порушення Конституції України не будуть адекватно усунені тільки констатацією невідповідності положень нормативного акта Конституції і не можуть бути виправлені в інший спосіб, окрім як за допомогою повторного судового провадження (пункт 71).

46. Таким чином, хоча у справі № 808/1628/18 позивачем порушено питання про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яке пов`язано з іншим рішенням Конституційного суду України - від 25.04.2019 у справі № 3-14/2019 (402/19, 1737/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», спір у правовідносинах, який розглядається судом першої інстанції є подібним, оскільки стосується застосування одних і тих самих норм права.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

47. Відповідно до статті 368 КАС України заява про перегляд судових рішень за виключними обставинами розглядається у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження.

48. Справа розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

49. В суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

50. Пунктом 5 частини другої статті 236 КАС України вставлено право суду зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

51. Таким чином, на розгляд об`єднаної палати Верховного Суду передано справу № 808/1628/18, у якій, під час прийняття остаточного судового рішення за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення попередніх інстанцій, буде висловлено правовий висновок стосовно застосування пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, та вирішено питання щодо наявності підстав для відступу від правових висновків, викладених у раніше ухвалених Верховним Судом постановах.

52. Частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII встановлено, що обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

53. У пункті п`ятому та шостому вказаної норми визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

54. Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

55. Оскільки позивач (заявник) порушує перед судом першої інстанції питання застосування норм права, яке передано на розгляд об`єднаній палаті Верховного Суду, суд дійшов висновку, що перегляд у справі № 808/1628/18 відбуватиметься у подібних правовідносинах (в іншій справі), що є підставою для зупинення провадження за виключними обставинами відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України у справі № 804/2124/17.

56. Керуючись статтями 236, 361, 368 КАС України, суд, -

ухвалив:

57. Зупинити провадження за виключними обставинами у справі № 804/2124/17 до набрання законної сили судовим рішенням об`єднаної палати Верховного Суду у справі № 808/1628/18.

58. Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. Цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий суддя І.О. Верба

Суддя С.І. Озерянська

Суддя Е.О. Юрков