Справа № 300/637/20
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2020 р. справа № 300/637/20
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Тимощук О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за
позовною заявою ОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області
про визнання неправомірними дій, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій, -

ОСОБА_2 (надалі, також ОСОБА_2 , представник позивача) в інтересах ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 18.03.2020 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач), у якій просить визнати протиправною відмову відповідача у призначенні і виплаті ОСОБА_1 пільгової пенсії по віку як ліквідатору другої категорії; скасувати рішення Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.03.2020 №2016; зобов`язати відповідача невідкладно призначити та виплачувати позивачу пільгову пенсію по віку у розмірі державної пенсії на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, з 04 грудня 2016 року; звернути до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено про те, що відповідачем протиправно, всупереч вимогам статті 46 Конституції України, статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку на 8 років, з огляду на відсутність архівних довідок або інших первинних документів, які б підтверджували роботу ОСОБА_1 в населених пунктах зони відчуження із зазначенням періоду такої роботи.
Враховуючи вказане, позивач просить суд визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в призначенні і виплаті пенсії по віку як ліквідатору другої категорії, скасувати таке рішення та зобов`язати призначити пенсію по віку у розмірі державної пенсії на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, як ліквідатору наслідків аварії на ЧАЕС другої категорії, з 04 грудня 2016 року.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), згідно із вимогами статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) (а.с.15-17).
Представником позивача 02.04.2020, на виконання вимог резолютивної частини ухвали суду про відкриття провадження, подано заяву від 31.03.2020, у якій, серед іншого, представник підтвердив неподання позивачем іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також, надаючи пояснення з приводу заявленої вимоги про призначення і перерахунок пенсії саме з 04.12.2016 зазначив, що працівниками відповідача усно неодноразово відмовлено позивачу у призначенні пенсії, однак, належного документального підтвердження звернення позивача до відповідача з метою призначення йому пенсії починаючи із 52-річного віку - немає (а.с.21 та зворотна сторона).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву за №0900-0803-8/5175 від 09.04.2020, який надійшов на адресу суду 13.04.2020 (а.с.36-40). У відзиві представник Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зазначив, що відповідно до положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пенсія за віком, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, призначається особам, які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, із зменшення пенсійного віку на 5 років. При цьому, необхідною умовою для призначення такої пільгової пенсії є наявність у особи на день звернення до органу Пенсійного фонду відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років, якого у позивача недостатньо. Водночас, представник зазначив, що для призначення пільгової пенсії, відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року за №122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії чи довідка архівної установи, інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Однак, всупереч наведеним вимогам, подана позивачем архівна довідка від 02.12.2019 №1111 відомостей про дні виїзду позивача в зону ліквідації наслідків аварії не містить, а також відповідачем встановлено невідповідність прізвища позивача та прізвища, зазначеного у тексті довідки. З урахуванням наведеного, представник вказує на відсутність підстав для призначення пенсії позивачу відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" із зменшення пенсійного віку.
Разом з цим, не погодився представник відповідача і з вимогою ОСОБА_1 про зобов`язання призначити пенсію з 04.12.2016, з огляду на те, що із заявою про призначення пенсії позивач звернувся тільки 18.02.2020, а тому, з урахуванням вимог пункту 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1, жодних підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії з 04.12.2016 немає. Також, відповідач звернув увагу на помилковість доводів представника позивача в частині необхідності застосування судом при вирішенні даної справи правової позиції Верховного Суду у постанові від 24.04.2018 по справі №646/6250/17. На його переконання, Верховний Суд, у межах розгляду вказаної справи, вирішував питання виплати частини суми нарахованої, але не отриманої пенсії, тоді як зважаючи на бездіяльність позивача з приводу належного письмового звернення до відповідача за призначенням пенсії, в чому немає вини відповідача, жодні суми пенсії останньому не нараховувались, а тому, застосування судом висновків Верховного Суду, викладених у вищезазначеній постанові є безпідставним. Разом з цим, представник вважає і передчасною вимогу позивача призначити і виплачувати пенсію у розмірі державної пенсії на рівні прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, оскільки до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 подано довідки про стаж та заробітну плату, отже відповідачем буде розраховуватись розмір пенсійної виплати позивача у відповідності до частини 1 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та статті 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", тому стверджувати що розмір пенсійної виплати буде обчислено в мінімальному розмірі на даний час неможливо.
На підставі описаних обставин, представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
На адресу суду 15.04.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.76-78 та зворотна сторона). Так, у поданій відповіді ОСОБА_2 із доводами представника відповідача у відзиві на позов не погодився, зазначивши, що посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілого від Чорнобильської катастрофи є достатніми документами, які підтверджують статус громадян, що постраждали внаслідок катастрофи та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", повторно вказав на неодноразові звернення позивача за призначенням пенсії з 2016 року, заперечив доводи щодо відсутності підстав для застосування судом висновків Верховного Суду у постанові від 24.04.2018 по справі №646/6250/17, відтак, просив суд відзив до уваги не брати, а позовні вимоги задовольнити.
Суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 263 КАС України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив. З огляду на викладене, пояснення, міркування та аргументи, наведені представником позивача у відповіді на відзив, при розгляді та вирішенні даної справи не бралися судом до уваги.
З метою об`єктивного, повного та всебічного розгляду даної адміністративної справи, судом 22.04.2020 постановлено ухвалу, згідно із резолютивною частиною якої, у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області витребувано належним чином засвідчені додаткові докази (а.с.85-87).
На виконання вимог вказаної ухвали, представником відповідача 12.05.2020 подано до суду клопотання про долучення доказів, у якому також зазначено про те, що будь-яких письмових звернень позивача до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області за період з січня 2016 року по червень 2019 року не виявлено (а.с.90-92). До клопотання представником відповідача, окрім письмових доказів, долучено письмові пояснення Калуського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) від 04.05.2020 №557 (а.с.93), відповідно до змісту яких, 13.09.2019 ОСОБА_1 звертався до Калуського відділу обслуговування громадян із заявою про надання йому допомоги у витребуванні архівних довідок про виїзди в зону відчуження ЧАЕС, однак будь-яких заяв про призначення йому пенсії не подавав.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними матеріалами, вивчивши відзив на позов, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1987 році 2 категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.12.2018 (а.с.7).
В результаті розгляду поданих ОСОБА_1 заяви та документів, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком у відповідності до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зважаючи на недостатність представлених і відсутність у позивача необхідних (первинних) документів для призначення пенсії за віком, із зменшенням пенсійного віку. У своєму рішенні відповідач також повідомив про необхідність представлення позивачем архівних довідок або інших первинних документів, виданих після 1986 року (періоду роботи ліквідації аварії на ЧАЕС) для можливості визначення періоду перебування (роботи) в зоні відчуження та звернув увагу на те, що первинними є ті документи, які складені в період роботи в зоні відчуження (а.с. 9 та зворотна сторона).
Не погоджуючись із відмовою органу пенсійного фонду у призначенні пенсії за віком із застосуванням положень статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав та інтересів, звернувся із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зважає на таке.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я містить Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 за №796-ХІІ (надалі, також Закон №796-ХІІ).
Статтею 10 Закону №796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Відповідно до частини 1 статті 55 цього Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Так, пунктом 1 частини 1 статті 55 Закону №796-XII встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 10 років, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів - на 8 років, а учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 5 років.
Із аналізу наведеної норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та працювали (безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження) визначену кількість днів у зоні відчуження у відповідний період.
Згідно з частинами 3 та 4 статті 65 Закону №796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи".
Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 у редакції, чинній на момент видачі ОСОБА_1 посвідчення, затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та іншим категоріям громадян (надалі, також Порядок №551), яким визначено, зокрема, процедуру видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.
Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, громадян, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих, дружин (чоловіків) померлих громадян з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (потерпілих), смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою або з участю у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також опікунам дітей (на час опікунства) померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, і надає право користуватися пільгами та компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 Порядку №551, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 р. - незалежно від кількості робочих днів, з 1 липня 1986 р. по 31 грудня 1986 р. - не менше п`яти, а в 1987 році - не менше 14 календарних днів, віднесеним до категорії 2, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 19__ році" (категорія 2) серії А синього кольору.
Згідно із частинами 1, 4 статті 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Абзацом 9 підпункту 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за №22-1 (надалі, також Порядок №22-1) передбачено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 9 березня 1988 року за №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Законом №796-ХІІ).
Судом уже зазначалось вище, що ОСОБА_1 являється учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.12.2018 (а.с.7).
Зазначені довідки містять відомості про період ліквідації позивачем наслідків аварії Чорнобильської АЕС, об`єкт, де проводились роботи та кількість днів перебування у відповідній зоні, а також, посилання на первинні документи, якими підтверджуються такі дані, що у повній мірі відповідає вимогам статті 55 Закону №796-ХІІ і підпункту 5 пункту 2.1 Порядку №22-1.
Натомість, не надавши жодної оцінки усім без винятку поданим ОСОБА_1 довідкам, відповідач за відсутності будь-якого обґрунтування у рішенні про відмову в призначенні пенсії вказав на необхідність подання архівних довідок або інших первинних документів, які б підтверджували статус особи та період роботи в населених пунктах зони відчуження.
В результаті дослідження долучених ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії документів, у суду відсутні сумніви стосовно наявності у позивача статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що свідчить про протиправність та необгрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в частині визначених відповідачем підстав такої відмови.
З приводу наявності у позивача права на призначення пенсії із пільговим зменшенням пенсійного віку, суд зважає на такі обставини.
Як зазначено вище, відповідно до частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ у редакції від 09.08.2019 чинній, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Пунктом 1 частини 1 статті 55 Закону №796-XII встановлено, що учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на пільгову пенсію із зменшенням пенсійного віку на 8 років, а учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів - на 5 років.
Враховуючи встановлений судом період участі позивача у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та загальну кількість календарних днів роботи у зоні відчуження за такий період, що становить 15 днів, у відповідності до вимог статті 55 Закону №796-ХІІ, ОСОБА_1 , має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 8 років, тобто після досягнення 52-річного віку, однак лише за умови наявності у нього достатнього страхового стажу.
З метою повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, ухвалою суду від 22.04.2020 у Головного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області витребувано належним чином засвідчені копії усіх наявних документів, що містять відомості про страховий стаж ОСОБА_1 станом на 01.01.2018 та на момент звернення із заявою про призначення пенсії 28.01.2020 (а.с.85-87).
На виконання вимог ухвали суду, представником відповідача до матеріалів справи долучено витяг з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії та розрахунок стажу (а.с.99-100), згідно із якими, станом на 01.01.2018 страховий стаж ОСОБА_1 становив 14 років 11 днів 21 день та станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії 28.01.2020 - 15 років 1 місяць 11 днів.
Зменшення вказаного страхового стажу (15 років 1 місяць 11 днів) на 8 років пенсійного віку, залишає позивачу страховий стаж, що становить лише 7 років 1 місяць 11 днів, який є недостатнім та не відповідає визначеним статтею 55 Закону вимогам, а отже і не дає ОСОБА_1 права на застосування положень пункту 1 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ та призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку.
Суд також вважає необгрунтованими доводи представника позивача про наявність підстав для призначення ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного ріку починаючи з 04.12.2016 та зазначає таке.
Як встановлено частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, однією з умов призначення особі пенсії зі зменшенням пенсійного віку, окрім необхідних 15 років страхового стажу, встановлено необхідність досягнення особою пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (надалі, також - Закону №1058-IV).
Приписами частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції від 10.11.2016 передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.
Отже, про можливість призначення ОСОБА_1 пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 8 років з 04.12.2016 можна було б стверджувати лише у випадку набуття позивачем права на призначення пенсії за віком на загальних підставах, обов`язковою умовою чого є наявність достатнього страхового стажу (не менше 15 років). Натомість, з долучених представником відповідача письмових доказів про наявний страховий стаж ОСОБА_1 вбачається, що станом на 04.12.2016 такий страховий стаж становив лише 14 років 11 місяців 21 день що безумовно підтверджує неможливість призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ на момент виповнення позивачу 52 років.
Разом з цим, частиною 1 статті 26 вказаного закону у редакції від 01.01.2020 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Беручи до уваги те, що до 31.12.2017 страховий стаж позивача становив 14 років 11 місяців 21 день, згідно із частиною 3 статті 26 Закону №796-ХІІ права на призначення пенсії за віком на загальних підставах ОСОБА_1 , набуде тільки після досягнення 65 років.
Окрім вищенаведених обставин, суд також зазначає, що відповідно до пояснень Калуського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України (а.с.93) будь-які відомості про звернення ОСОБА_1 до Калуського відділу обслуговування громадян з метою призначення пенсії за період з 04.12.2016 по 28.01.2020 - відсутні. Натомість, 13.09.2019 ОСОБА_1 подав заяву про надання йому допомоги у витребуванні архівних довідок про виїзди в зону відчуження ЧАЕС (а.с.98), на підставі чого, Калуський відділ обслуговування громадян і звертався з відповідними запитами до архівних установ (а.с.94-97).
У свою чергу, представник позивача стверджує, що ОСОБА_1 неодноразово, починаючи з 2016 року, звертався до відповідача з заявами про призначення йому пенсії, однак, жодних доказів на підтвердження таких обставин матеріали справи не містять.
Зважаючи на вказане, слід звернути увагу на положення частин 1 і пунктів 4, 5 частини 5 статті 160 КАС України, якими встановлено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування; позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Також, частиною 4 статті 161 КАС України передбачено, обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів, що підтверджували б обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги в частині звернення позивача із заявами про призначення пенсії до 28.01.2020, такі доводи ОСОБА_2 є безпідставними.
Отже, беручи до уваги усі вищенаведені обставини та правові положення, суд констатує, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що у повній мірі підтверджується долученими до заяви про призначення пенсії архівними довідками та дублікатом посвідчення ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 2 категорії. У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду Івано-Франківської області у рішенні про відмову в призначенні позивачу пенсії не надало належної оцінки долученим ОСОБА_1 документам, не роз`яснило у повній мірі необхідність дотримання позивачем усіх умов для призначення пенсії та не обґрунтувало свій висновок про набуття ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років. Враховуючи наведене, таке рішення відповідача, в частині підстав відмови у призначенні пенсії, не відповідає приписам частини 2 статті 2 КАС України, та як наслідок, підлягає скасуванню.
Втім, оскільки судом встановлено, що наявний у позивача страховий стаж є недостатнім для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" починаючи як з 04.12.2016, так і з 28.01.2020, в суду відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, а будь-яких доказів на підтвердження понесення відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи до суду не подано, судові витрати розподілу не підлягають.
Згідно з пунктом 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162-165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до наказу голови Івано-Франківського окружного адміністративного суду №74-В від 21.04.2020, у період з 04.05.2020 по 29.05.2020 суддя Тимощук О.Л. перебував у щорічній основній відпустці.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 263, 295, 297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" та підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.02.2020 №216 про відмову в призначенні ОСОБА_1 в частині підстав та мотивів такої відмови.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно із пунктом 3 розділу VІ "Прикінцеві положення" КАС України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 ;

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.