Справа № 500/231/20
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2020-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/231/20

21 травня 2020 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Мірінович У.А.

за участю:

секретаря судового засідання Хоменко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Костишин В.М.,

представника відповідача Онофрійчук Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 03.03.2020, просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці, виданій Управлінням Державтоінспекції Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110, з 01.09.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії без виключення сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням Державтоінспекції Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110, з 01.09.2019;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь позивача 20000 грн моральної шкоди;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь позивача 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 у справі № 607/19785/14-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015 у справі № 876/5974/15, зобов`язано відповідача починаючи з 26.05.2014 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку одержаного в зоні відчуження в 1986 році на підставі довідки, виданої Управлінням Державтоінспекцїї Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110. Однак, листом від 21.10.2019 № 43 відповідач повідомив позивача, що з 01.09.2019 його пенсія перерахована на підставі зазначеної довідки з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки форма зазначеної довідки відповідає вимогам листа Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/244-013-2. Водночас, зазначив, що відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 (далі - Порядок № 1210) у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

Також позивач звернув увагу суду на те, що такими протиправними діями відповідач завдав йому моральної шкоди в розмірі 20000 грн, яка полягає у наступному: погіршенні стану здоров`я, самопочуття, сну та перебування позивача у стані постійного стресу, на підтвердження чого надав виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 122 від 18.02.2020.

Ухвалою суду від 27.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 13.03.2020 закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, відповідно до статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС).

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з мотивів, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив (арк. справи 37-38), просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, заперечуючи проти позову, суду пояснив, що відповідач з 01.09.2019 правомірно перерахував позивачу пенсію на підставі довідки, виданої Управлінням Державтоінспекцїї Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, оскільки Пенсійний фонд України у листі від 28.11.2019 звернув увагу на те, що на військовослужбовців не поширюється Кодекс законів про працю України в частині доплати за роботу у понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні. Водночас, зазначив, що у разі, якщо виплати за рішеннями судів зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, то такі виплати продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення. Таким чином, представник відповідача вважає, що постанова Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 у справі № 607/19785/14-а не може братися до уваги судом, оскільки жодне рішення не може гарантувати незмінність прав, якщо змінюється відповідне законодавство.

Щодо стягнення моральної шкоди представник відповідача суду пояснив, що позивач не довів, що саме діями або бездіяльністю Головного управління йому заподіяно моральну шкоду, а саме: не надано належних пояснень в чому конкретно полягає моральна шкода, якими доказами вона підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, тощо.

З огляду на зазначене та посилаючись на відзив на позов, просив у задоволенні позовних вимог відмовити (арк. справи 32-34).

Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та таким, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії), особа з інвалідністю ІІ групи: захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (арк. справи 9) та не заперечується сторонами.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 у справі № 607/19785/14-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015 у справі № 876/5974/15, зобов`язано відповідача починаючи з 26.05.2014 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену частину пенсії по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, виходячи із заробітку одержаного в зоні відчуження в 1986 році на підставі довідки, виданої Управлінням Державтоінспекцїї Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 № 13/110 (арк. справи 10-17).

Відповідно до статті 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Надалі, листом від 21.10.2019 № 43 відповідач повідомив позивача, що з 01.09.2019 його пенсія перерахована на підставі зазначеної довідки з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, мотивуючи тим, що відповідно до пункту 12 наказу Міністерства внутрішніх справ СРСР від 19.03.1984 № 090 "Об утверждении Положения о денежном содержании лиц рядового и начальствующего состава органов внутренних дел" (далі - Положення № 090) винагорода за понаднормовий час, а також додаткова винагорода за роботу у вихідні та святкові дні особам рядового і начальницького складу не виплачується, за винятком окремих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР (арк. справи 18).

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з того, що відповідно до частини другої статті 2 КАС у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Частиною першою статті 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначає Порядок № 1210.

Відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку № 1210 у разі коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

За приписами частини четвертої статті 15 Закону ВР УРСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Як підтверджується довідкою, виданої Управлінням Державтоінспекцїї Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110, позивач пропрацював у зоні відчуження з 10.06.1986 по 28.06.1986, тобто менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, за що отримав, зокрема доплату за роботу в надурочний час та доплату за роботу у вихідні та святкові дні (арк. справи 19).

Таким чином, враховуючи те, що позивач пропрацював у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986 - 1990 роках, суд дійшов висновку, що останній відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку № 1210 має право на обчислення пенсії, виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в тому числі за роботи які припали на вихідні і святкові дні, зазначеної у довідці, виданої Управлінням Державтоінспекцїї Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 № 13/110.

Водночас, постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 у справі № 607/19785/14-а, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2015 у справі № 876/5974/15, встановлено, що довідка від 29.12.2006 №13/110 відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.04.2015 у справі № 607/19785/14-а встановлено, що довідка від 29.12.2006 №13/110 відповідає вимогам чинного законодавства, а також те, що дана постанова набрала законної сили, суд дійшов висновку, що ці обставини не підлягають доказуванню.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач з 01.09.2019 протиправно здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці від 29.12.2006 № 13/110.

Водночас, твердження відповідача на те, що відповідно до пункту 12 Положення № 090 винагорода за понаднормовий час, а також додаткова винагорода за роботу у вихідні та святкові дні особам рядового і начальницького складу не виплачується, є хибним, оскільки пунктом 12 Положення № 090 визначено, що така винагорода може виплачуватися в окремих випадках, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.

При цьому, відповідно до пункту 5 постанови Ради Міністрів Української СРСР від 10.06.1986 № 207-7 "Об условиях оплаты труда и материального обеспечения работников предприятий, организаций и учреждений, занятых на работах, связанных с ликвидацией последствий аварии на Чернобільской АЄС и предотвращением загрязнения окружающей среды", дозволено підприємствам, організаціям та установам залучати робітників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці в подвійному розмірі.

Також, безпідставним є посилання відповідача у відзиві на позов на лист Пенсійного фонду України від 28.11.2019, як на підставу для здійснення перерахунку пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці від 29.12.2006 № 13/110, оскільки такий лист взято до уваги відповідачем після здійснення спірного перерахунку пенсії позивача (арк. справи 67, 18).

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, враховуючи те, що довідка від 29.12.2006 № 13/110 відповідає вимогам чинного законодавства, а також те, що позивач відповідно до підпункту 4 пункту 3 Порядку № 1210 має право на перерахунок пенсії виходячи із заробітної плати, зазначеної у довідці від 29.12.2006 № 13/110, суд дійшов висновку, що відповідач з 01.09.2019 протиправно здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці від 29.12.2006 № 13/110.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій.

Відповідно до частини другої статті 245 КАС, яка визначає повноваження суду при вирішенні справи, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Статтею 6 КАС визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009, пункт 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенцію) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 в справі "Чуйкіна проти України" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE, заява № 28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom, пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)".

З огляду на зазначене та з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, виходячи з наведених вимог законодавства та вказаних рішень Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 з врахуванням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці, виданій Управлінням Державтоінспекції Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 № 13/110.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

У пунктах 2, 3, 5, 9 постанові "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 № 5, від 27.02.2009 № 1) Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440 - 1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, стаття 49 Закону "Про інформацію", стаття 44 Закону "Про авторське право і суміжні права");

- при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12.07.2007).

Як підтверджується змістом позовної заяви, позивач вважає, що відповідач такими протиправними діями завдав йому моральної шкоди в розмірі 20000 грн, яка полягає у наступному: погіршенні стану здоров`я, самопочуття, сну та перебування позивача у стані постійного стресу, на підтвердження чого надав відповідну виписку із медичної картки стаціонарного хворого № 122 від 18.02.2020 (арк. справи 40).

Дослідивши зазначену виписку із медичної картки стаціонарного хворого, суд встановив, що така виписка не підтверджує те, що встановлений у ній повний діагноз позивачу пов`язаний із протиправними діями відповідача у перерахунку та виплаті пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, тобто суд не встановив наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, яка полягає у погіршенні стану здоров`я, самопочуття, сну та перебування позивача у стані постійного стресу.

Більше того, випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 122 від 18.02.2020 підтверджується те, що позивач постійно останні 10 років відмічає скарги на головний біль, періодичне відчуття дискомфорту в ділянці серця, підвищення АТ до 170-160/100мм рт ст, загальну слабкість, відчуття тривоги, шум в голові. При цьому, суд встановив, що відповідач лише з 01.09.2019 протиправно здійснив перерахунок та виплату пенсії позивачу з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці від 29.12.2006 № 13/110.

Таким чином, позивач не довів, а суд не здобув доказів, які б підтверджували, що саме діями або бездіяльністю Головного управління йому заподіяно моральну шкоду в розмірі 20000 грн, а саме: якими доказами така моральна шкода підтверджується (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я тощо), наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням йому шкоди, з яких міркувань він виходить, визначаючи розмір моральної шкоди, тощо.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 20000 грн не підлягають задоволенню.

Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну (правничу) допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно із частинами першою та третьою статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частини друга статті 134 КАС).

Відповідно до частини третьої статті 134 КАС для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною четвертою статті 134 КАС для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено у частині п`ятій статті 134 КАС, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу положень статті 134 КАС слідує, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Водночас, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, за результатами розгляду справи № 200/14113/18-а, ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій викладено правові висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд встановив, що 13.01.2020 між позивачем (далі - клієнт) та ОСОБА_2 (далі - адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги № 13/01/20, згідно пункту 1 якого, адвокат зобов`язується надати необхідну правничу допомогу щодо представництва прав та інтересів клієнта, зокрема в усіх судах (арк. справи 20).

Відповідно до пункту 4 зазначеного договору сторони погодили, що клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар в сумі 10000 грн до 31.12.2020. Проведення клієнтом оплати адвокату узгодженої суми гонорару підтверджується актом про прийом - передачу грошових коштів. Форма оплати: готівка або безготівкова шляхом перерахунку грошових коштів на картковий рахунок адвоката.

Згідно акта № 1 від 14.01.2020 про прийом - передачу грошових коштів згідно договору про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020 клієнт перерахував адвокату грошові кошти в сумі 10000 грн згідно договору про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020 (арк. справи 21).

На підтвердження сплати клієнтом наданих адвокатом послуг до суду надано квитанцію від 14.01.2020 № ПН866963 про сплату 10000 грн, призначення платежу: "поповнення поточного рахунку поповнення карти НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІПН - НОМЕР_3 , оплата зг. Договору № 14/01/2020 від 14.01.2020 р." (арк. справи 22).

Аналізуючи зазначені договір про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020, акт № 1 від 14.01.2020 про прийом - передачу грошових коштів згідно договору про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020 та квитанцію від 14.01.2020 № ПН866963, суд дійшов висновку, що позивач не надав доказів, які б підтверджували сплату наданих адвокатом послуг згідно договору про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020 та акта № 1 від 14.01.2020 про прийом - передачу грошових коштів згідно договору про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020, так як квитанція від 14.01.2020 № ПН866963 про сплату 10000 грн підтверджує оплату позивачем зазначених коштів згідно Договору № 14/01/2020 від 14.01.2020, а не згідно договору про надання правничої допомоги № 13/01/20 від 13.01.2020, як це визначено актом № 1 від 14.01.2020 про прийом - передачу грошових коштів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідно до статей 9, 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, суд дійшов висновку, що підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 з виключенням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені в довідці, виданій Управлінням Державтоінспекції Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2019 з врахуванням сум доплати за роботу в понаднормовий час та доплати за роботу у вихідні та святкові дні, які зазначені у довідці виданій Управлінням Державтоінспекції Управління внутрішніх справ України в Тернопільській області від 29.12.2006 №13/110.

В задоволені позовних вимог про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь позивача 20000 грн моральної шкоди та 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.05.2020.

Реквізити сторін:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуюча суддя Мірінович У.А.

копія вірна

Суддя Мірінович У.А.