Справа № 181/277/20
Суддя: Юр'єв О. Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 181/277/20

Провадження № 2-а/181/6/20

"01" червня 2020 р. смт. Межова

Межівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Юр`єва О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Запорожченко Л.П.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В:

До межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 22 березня 2020 року поліцейським УПП у Львівській області рядовим поліції Морською Анастасією Володимирівною відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ДП 18 №451470, відповідно до якої його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,0 гривень. Суть адміністративного правопорушення в постанові записана нерозбірливо. Постанова є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Так, 22 березня 2020 року о 08.55 годин він прямував автодорогою М06 Київ-Чоп 610 км. На автомобілі ВАЗ 111740-114-30, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На посту на вимогу поліцейського інспектора взводу 1, роти 4, батальйону 2 УПП у Львівській області лейтенанта Ляхович (записано зі слів) він зупинився та попрохав поліцейського пояснити причину зупинки. Поліцейський Ляхович відповів, що він керує транспортним засобом з несправною правою фарою ближнього світла та перевозить дитину без спецзасобів, на підставі чого поліцейським в його присутності було складено постанову ДПО 18№557902 і зачитавши йому його права, вручив її під розпис. 28 березня 2020 року він отримав поштовим зв`язком нову постанову (серія ДП18 №451470), з якої дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Таким чином, було складено незаконну постанову, оскільки відповідач на посту автодороги М06 Київ-Чоп 610 км йому не представлялася, діалог з ним не вела, зі змістом правопорушення та фактами, які це доводять, не знайомила та не зачитувала йому права.

Позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними та скасувати постанову Серії ДП 18 №451470 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2020 року провадження у справі було відкрито та призначено судове засідання на 18 травня 2020 року о 09 годині 00 хвилин.

Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2020 року було замінено неналежного відповідача у справі та судове засідання відкладено на 01 червня 2020 року на 09 годину 00 хвилин.

19 травня 2020 року до канцелярії суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначають, що з позовними вимогами не погоджуються, з огляду на наступне, адміністративне правопорушення було вчинене та зафіксоване на відеозаписі 22.03.2020 року, однак згідно положення Наказу МВС «Про затвердження Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» від 18.12.2018 року №1026 - строк зберігання відеозапису вичерпався. А отже надати даний відеозапис як доказ, можливості немає. Інспектор чітко спостерігав факт допущення позивачем порушення вимог ПДР, а тому, як посадова особа єдиного контролюючого органу у сфері забезпечення дорожнього руху, зобов`язаний був відреагувати на факт вчинення правопорушення, що і було зроблено шляхом винесення постанови. Щодо твердження позивача про ймовірні, на його думку. Процедурні порушення, вважають, що навіть при наявності такого порушення, воно не повинно сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про адміністративні правопорушення рішення. Натомість, вчинені суб`єктом владних повноважень процедурні порушення підлягають оцінці з огляду на те, наскільки ці порушення вплинули на можливість порушника захистити свої права та чи призвели процедурні порушення на встановлення обставин порушення та на наслідки. Просять суд повністю відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого.

В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Чабан Я.С. скористалася своїм правом та направила до суду відзив на позовну заяву.

Згідно до частин 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

У зв`язку з неявкою сторін, згідност.ст.229, ч.3 ст. 193 КАС України, суд розглядає справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження; фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Постановою серії ДПО 18№557902 від 22 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнятою поліцейським інспектором взводу 1, роти 4, батальйону 2 УПП у Львівській області лейтенантом Ляхович, ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.10 ст.121 КУпАП, за те, що останній 22 березня 2020 року о 08.45 годин на автодорозі М06 Київ-Чоп 610 км керував автомобілем ВАЗ 111740-114-30 , реєстраційний номер НОМЕР_1 з несправною правою фарою ближнього світла та перевозив дитину без спецзасобів, на підставі чого поліцейським до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. Копія постанови позивач отримав, що підтверджується підписом ОСОБА_1.

Проте, у судовому засіданні встановлено, що 28 березня 2020 року ОСОБА_1 отримав поштовим зв`язком нову постанову серії ДП18 №451470 від 22 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнятою рядовим поліції поліцейським взводу 2, роти 3, батальйону 2 УПП у Львівській області Морською Анастасією Володимирівною, з якої дізнався, що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Суть адміністративного правопорушення в постанові записана нерозбірливо.

Згідно ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

В статті 222 КУпАП зазначено, що справи про адміністративні правопорушення, передбачені частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122, розглядають органи Національної поліції. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Приписами п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року (далі - Закон № 580-VIII) та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).

Відповідно до п. 4 Розділу І Інструкції, а також за положеннями ч.2 ст.258 КУпАП, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Також, за приписами ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суб`єкт владних повноважень зобов`язаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, проте, як вбачається зі змісту постанови серії ДП18 №451470 від 22 березня 2020 року, будь-яких доказів в підтвердження вини ОСОБА_1 відповідачем при розгляді справи, який відбувся за відсутності позивача, та винесення оскаржуваної постанови інспектором УПП у Львівській області не було надано, як і не надано до суду достатніх доказів на підтвердження вини позивача. Зі змісту оскаржуваної постанови взагалі неможливо встановити за які дії позивач притягується до адімінстративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі Аллене де Рібермон проти Франції підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)

Оскільки відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачити на її користь, суд дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову в справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч.2 ст. 286 КАСУ позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За змістом ст. 293 КУпАП під час розгляду позову перевіряється законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймається одне з таких рішень: залишення постанови без зміни; скасування постанови і надсилання справи на новий розгляд; скасування постанови і закриття справи; зміна заходу стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення, суд приходить до висновку, що постанова у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 прийнята з порушенням норм чинного законодавства, а тому її слід скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України - необхідно закрити.

В свою чергу, щодо вимоги позивача щодо визнання протиправними дій інспектора УПП у Львівській області, суд зазначає, що такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено в ч. 3 ст. 286 КАС України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку із чим у задоволенні вимоги про визнання дій протиправними слід відмовити.

Керуючись , ст. ст. 8, 10,12, 77, 243-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до УПП у Львівській області (м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення- задовольнити частково.

Постанову серії ДП18 №451470 від 22 березня 2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі прийнятою рядовим поліції поліцейським взводу 2, роти 3, батальйону 2 УПП у Львівській області Морською Анастасією Володимирівною, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп. за скоєння правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - скасувати.

Закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Межівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. Ю. Юр`єв