Справа № 540/706/20
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 р.м. ХерсонСправа № 540/706/20
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дубровної В.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання дій протиправними та скасування вимоги № Ф-158843-50 від 07.02.2020 р.,

встановив:

I. Зміст позовних вимог

17 березня 2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (надалі - відповідач, ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі), у якому просить:

- дії Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі визнати протиправними;

- вимогу № Ф-158843-50 від 07.02.2020 р., отриману від Головного управління ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі в сумі 29 193,74 грн. скасувати.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Вказані вимоги позивач обґрунтовує обставинами, викладеними у змісті позову та відповіді на відзив, яка надійшла до суду 04.05.2020 року, які полягають у тому, що відповідно до приписів ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" він звільнений від сплати за себе ЄСВ, оскільки досяг віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та є отримувачем пенсії, призначеної відповідно до Закону РФ "Про державні пенсії в РФ". Також позивач зазначає, що про наявність заборгованості зі сплати ЄСВ з 2010 року він дізнався лише у листопаді 2019 року, що спричинило утворення суми боргу, яка є значною для позивача.

27.04.2020 року ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі подано до суду відзив на позов, у якому цитуючи положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що оскаржувана вимога сформована на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів. При цьому, на думку представника відповідача фізичні особи - підприємці звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком і отримують пенсію відповідно до Закону № 1058. Разом з тим фізичні особи - підприємці, які отримують пенсію відповідно до законодавству іншої країни, нараховують єдиний внесок на загальних підставах.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою від 03.04.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі. (ст. 258 КАС України)

Згідно з частиною 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

При цьому суд бере до уваги положення постанови КМ України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", зі змінами, внесеними постановами КМ України від 25.03.2020 р. № 239, від 22.04.2020 р. № 291 та від 04.05.2020 р. № 343, якими запроваджено до 22 травня 2020 року на усій території України карантин, а також положення постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", якою установлено з 22 травня 2020 р. до 22 червня 2020 р. із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 р., розділ VI " Прикінцеві положення" КАС України доповнено пунктом 3 яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки, в тому числі щодо розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження тощо продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи, що матеріали справи не містять будь - яких заяв або клопотань учасників справи щодо неможливості її розгляду через запровадження на усій території України карантину суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі документами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Як встановлено судом, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з 30.08.2010 року зареєстрований як фізична особа - підприємець, основний вид діяльності за КВЕД 71.12 "діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування у цих сферах", та з 31.08.2010 р. перебуває на обліку в ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі як платник ЄСВ, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28.05.2020 року № .

Згідно витягу з Інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 "Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність" станом на 31.01.2020 року обліковується заборгованість в загальній сумі 29 193,74 грн.

07 лютого 2020 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі сформовано та направлено на адресу позивача вимогу № Ф-158843-50 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 31 січня 2020 року в розмірі 29193,74 грн., з якої недоїмка складає 29 134,05 грн., штрафи 58,52 грн., пеня 1,17 грн.

Вважаючи вказану вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755 (надалі - ПК України).

Відповідно до пп.19-1.1.1 п. 19-1.1 ст.19 ПК України органи контролю здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Приписами пп.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19 ПК України передбачено, що органи контролю, серед іншого, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08.07.2010 року. (далі - Закон України №2464-VI).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, для платників, зазначених в пунктах 4 (крім фізичних осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, в разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI, для платників, зазначених в пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464-VI)

Відповідно до абзацу 3 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені в пунктах 4, 5, 5-1 частини 1 статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до абзацу 4 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI, періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених в пунктах 4, 5 частини 1 статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. В разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до абзаців 1, 3, 4 частини 4 статті 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

VI. Оцінка суду

Аналіз наведених законодавчих положень у контексті даних спірних правовідносин свідчить про обов`язок фізичної особи - підприємця регулярно сплачувати за себе єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI в редакції, що діє з 01 січня 2017 року, фізичні особи - підприємці звільняються від обов`язку сплати за себе єдиного внеску, якщо вони:

- отримують пенсію за віком, або

- є особами з інвалідністю, або

- досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Зазначені вище особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За позицією позивача, він звільнений від сплати за себе ЄСВ як такий, що досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримує відповідно до закону пенсію.

За позицією відповідача, позивач не звільнений від сплати за себе ЄСВ як фізична особа - підприємець, оскільки не отримує пенсію або соціальну допомогу відповідно до українського законодавства, а є отримувачем пенсії іншої країни.

Надаючи правову оцінку вказаним доводам сторін, суд враховує наступне.

Відповідно до приписів ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Згідно наявної в матеріалах справи копії посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 , виданої ОСОБА_1 , датою народження останнього є 09.04.1948 р.

Таким чином, позивач досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (60 років) з 09.04.2008 року, що не заперечується відповідачем.

Крім того, згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 03.02.2020 р. № 227-343-Б-06/8-2100/20, за даними, які містяться в підсистемах Пенсійного фонду інформацію про те, що ОСОБА_1 досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передано до ДПС 01.09.2018 р., що також свідчить про обізнаність відповідача щодо досягнення позивачем відповідного віку.

Щодо наявності у позивача статусу "отримувача пенсії", як це передбачено ч. 4 ст. 4 Закону №2464-VI, то судом встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію "по старости" відповідно до ст. 28.16 Закону РСФСР "О государственных пенсіях в РСФРСР", що підтверджується наявною в матеріалах справи фотокопією пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 від 11.07.2003 р.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Враховуючи, що позивач перебуває на території України на законних підставах, користується тими самими правами та несе такі самі обов`язки, як і громадяни України, досяг віку, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та отримує пенсію від країни громадянської приналежності, тому в силу ч.4 ст.4 Закону №2464-VI, він має пільгу щодо сплати єдиного соціального внеску за себе, незалежно від того факту, що пенсійні виплати не здійснюються органами України.

До вказаного висновку з аналогічного спірного питання дійшла колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративний суд у постанові від 09.04.2020 р. по справі № 420/6210/19.

Доводи відповідача про те, що критерієм звільнення фізичної особи - підприємця від сплати єдиного внеску є отримання ним пенсії, призначеної відповідно до українського законодавства, суд вважає необґрунтованими, оскільки частина четверта статті 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які досягли відповідного віку та отримують пенсію або соціальну виплату, незалежно від того, на підставі якого закону особа отримує такі виплати. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску, а також не конкретизовано закон, відповідно до якого має бути призначена така пенсія.

Крім того, суд враховує приписи частини першої та другої статті 24 Конституції України, якою визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" від 21 лютого 1997 року) (п.п. 48-49 рішення у справі "Пічкур проти України" від 7 листопада 2013 року, заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 7 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні" пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Таким чином, отримання особою, яка досягла пенсійного віку (встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV), пенсії від іншої держави може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідної пенсії, проте не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

VІІ. Висновок суду

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, доводів сторін, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивачем доведено правомірність своїх вимог про визнання протиправною та скасування вимоги ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) № Ф-158843-50 від 07.02.2020 р., відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності її винесення, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій ГУ ДПС у Херсонській області, АРК та м. Севастополі, то враховуючи, що позивачем не визначено які саме дії відповідача він вважає протиправними, що унеможливлює надання їм правової оцінки, тому відсутні підстави для задоволення вимог позивача у цій частині.

VІІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. (ч. 3 ст. 139 КАС України)

З огляду на те, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. за вимогу майнового характеру, яка задоволена судом, тому вказана сума підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (місце знаходження 73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75, ) про визнання дій протиправними та скасування вимоги № Ф-158843-50 від 07.02.2020 р. - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про сплату боргу (недоїмки) від 07.02.2020 р. № Ф-158843-50.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (місце знаходження 73026, м. Херсон, пр. Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, але не пізніше 30-денного строку з дня закінчення карантину. Ппри цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна

кат. 111060000