Справа № 826/3963/17
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Київ № 826/3963/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Арсірія Р.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Круїз Продукт»
доГоловного управління ДФС у м.Києві
про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень

Прийняв до уваги наступне :

На розгляді в Окружному адміністративному суді міста Києва перебуває позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Круїз Продукт» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 11.07.2016 №№ , .

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.05.2017 відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Як слідує з позовної заяви представник позивача підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на момент проведення судового засідання), суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, яким внесено зміни до Кодексу адміністративного судочинства України, виклавши його в новій редакції.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «КРУЇЗ ПРОДУКТ» () з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських взаємовідносин з постачальником ТОВ «СВОН-ФЛАЙТ» () за період з 01.07.2015 по 31.07.2015), за результатами якої складено акт від 22.06.2016 №146/26-15-14-04-05/32245968.

Як висновок акта перевірки, перевіркою ТОВ «Круїз Продукт» встановлено порушення п.44.1 ст.44, ст.185, п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено від`ємне значення , що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 24 декларації), у сумі 30592 грн та встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 159408 грн.

На підставі акту винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 11.07.2404, № .

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Як слідує з матеріалів справи, основним видом діяльності позивача являється виготовлення хліба та хлібобулочних виробів, борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання. Зокрема, Товариство займається виробництвом лавашу та поставкою на продаж, у тому числі, у такі відомі торговельні мережі, такі як «Фуршет», «Сільпо», АТБ, Фора тощо.

Так. 15 липня 2015 року між ТОВ «СВОН-ФЛАЙТ» (Продавець) та ТОВ «Круїз Продукт» (Покупець) було укладено договір поставки №10. Згідно п. 1.1. на умовах даного Договору Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити сировину та продукти харчування за ціною вказаною в податкових накладних в національній валюті в гривнях.

ТОВ «СВОН-ФЛАЙТ» було здійснено поставку борошна та солі на адресу Позивача. Зазначене підтверджується наступними документами:

Видаткова накладна №64 від 31.07.2015 рок (борошно) на суму 280 000.00 грн.; товарно-транспортна накладна №64 від 31.07.2015 року; якісне посвідчення №66442 від 31.07.2015 року;

Видаткова накладна №65 від 31.07.2015 року (борошно) на суму 280 000.00 грн.; товарно-транспортна накладна №65 від 31.07.2015 року; якісне посвідчення №66424 від 31.07.2015 року;

- Видаткова накладна №66 від 31.07.2015 року (борошно) на суму 280 000,00 грн.; товарно-транспортна накладна №66 від 31.07.2015 року; якісне посвідчення №66426 від 31.07.2015 року;

Видаткова накладна №68 від 31.07.2015 року (борошно) на суму 280 000.00 грн.; товарно-транспортна накладна №68 від 31.07.2015 року; якісне посвідчення №66422 від 31.07.2015 року;

Видаткова накладна №67 від 31.07.2015 року (сіль вагова) на суму 20 000.00 грн.; товарно-транспортна накладна №68 від 31.07.2015 року; якісне посвідчення №66422 від 31.07.2015 року.

ТОВ «Круїз Продукт» було здійснено оплату за поставлений товар, про що свідчать платіжні доручення №69 від 01.03.2016 року на суму 2700,00 грн., №78 від 04.03.2016 року на суму 5449,00 грн., №80 від 10.03.2016 року на суму 5955,00 грн., №91 від 18.03.3016 року на суму 8300,00 грн., №92 від 18.03.2016 року на суму 2573,00 грн., №114 від 01.04.2016 року на суму 12360,00 грн., №149 від 16.05.2016 року на суму 28000,00 грн., №154 від 01.03.2016 року на суму 74000,00 грн., №159 від 02.03.2016 року на суму 27794,00 грн., №160 від 02.03.2016 року на суму 11235,00 грн., №158 від 02.03.2016 року на суму 22472,00 грн., №162 від 03.03.2016 року на суму 42697,00 грн.. №165 від 04.03.2015 року на суму 35000,00 грн., №166 від 09.03.2016 року на суму 44943,00 грн., №180 від 10.03.2016 року, №181 від 10.03.2016 року на суму 67416,00 грн., №186 від 11.03.2016 року на суму 39326,00 грн.. №196 від 15.03.2016 року на суму 59551,00 грн., №215 від 18.03.2016 року на суму 17543,00 грн., №216 від 18.03.2016 року на суму 39000,00 грн., №225 від 21.03.2016 року на суму 21348,00 грн., №217 від 21.03.2016.року на суму 26966,00 грн., №235 від 24.03.2016 року на суму 33708 грн., №239 від 28.03.2016 року на суму 28090,00 грн., №260 від 01.04.2016 року на суму 46067,00 грн., №258 від 31.03.2016 року на суму 22472,00 грн., №263 від 04.04.2016 року на суму 70787,00 грн., №306 від 14.04.2016 року на суму 73034,00 грн., №345 від 29.04.2016 року на суму 24719,00 грн., №347 від 29.04.2016 року на суму 46067,00 грн., №353 від 04.05.2016 року на суму 112360,00 грн., №357 від 05.05.2016 року на суму 24719,00 грн., №388 від 16.05.2016 року на суму 90,00 грн., №389 від 16.05.2016 року на суму 33708,00 грн., №419 від 24.05.2016 року на суму 28090,00 грн.

З придбаної сировини ТОВ «Круїз Продукт» було виготовлено лаваш. На підтвердження продажу якого, Позивачем надано договори з торгівельними мережами: договори поставки №55 від 27.04.2015 року з ТОВ «ФОРА», №37037 від 01.01.2015 року з ТОВ «АТБ - маркет», №3496 від 01.01.2015 року з ТОВ «Фоззі-Фуд», №РЦ023041 від 17.01.2014 року з ДП «Рітейл Центр», №РВ023041 від 17.01.2014 року з ДП «Рітейл Вест», №РІ023041 від 17.01.2014 року з ДП «Рітейл Іст», №3553 від 30.03.2015 року з ТОВ «Фоззі-Фуд», реєстр виданих податкових накладних, оборотно- сальдова відомість по 361 рахунку за період серпень-грудень 2016 року.

Також як вказав представник позивача під час розгляду справи, для виробництва борошняних виробів Товариство має відповідне обладнання, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по 104 рахунку: лінія для виробництва лавашу, ремкомплект тісто дільника, транспортер сітковий.

ТОВ «Круїз Продукт» орендує відповідне приміщення згідно договору оренди №9 нерухомого та/або іншого індивідуально визначеного майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансах установ, організацій та підприємств НАН України від 28.08.2014 року, що і використовується для ведення господарської діяльності Товариства.

Згідно п. 1.1. Договору оренди №9 Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно:

- Приміщення №№20,32; 1/2 площі коридору та інших приміщень №№18, 21, 22, 24, 25 II поверху будівлі інсектарію (віварію) Інституту молекулярної біології і генетики НАН України загальною площею 71.4 кв.м., розміщене за адресою: 03680. м. Київ. вул. Заболотного, 150, що перебуває на балансі Інституту молекулярної біології і генетики НАН України (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена відповідно до звіту про незалежну оцінку майна від 17.06.2014 оку і станом на 31.05.2014р. - 593470,00 грн.

- приміщення №№1.2.2, 1.3-1.4. 1.6: 3.1-3.8: 4.1: 5.2-5.3 складу (гаражу) Інституту молекулярної біології і генетики НАН України загальною площею 322.1 кв.м., розміщене за адресою: 03680, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку манна від 17.06.2014 року і становить за станом на 31.05.2014 - 1782190,00 грн.;

- приміщення навісу №№1.2 складу (гаражу ) Інституту молекудярної біології і генетики НАН України загальною площею 9.5 кв.м. розмішене за адресою: 03680, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку майна від 17.06.2014 року і становить станом на 31.05.2014 - 26280.00 грн.

Підприємством затверджено також калькуляцію вартості виробу - лавашу, згідно якої собівартість одного складає 3,28 грн.

Суд, зважаючи на викладене, зазначає наступне.

Податковий кодекс України, (далі - ПК України), регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 ПК України. Так, згідно з п. 44.1 ст. 44 цього Кодексу, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ, згідно з цим визначенням, повинен мати дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі ст. 1 Закону, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.12.2015 р. №21-4266а15, згідно з якою, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Суд зазначає, що господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

У ході судового розгляду справи позивачем на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ «СВОН-ФЛАЙТ» надано копії первинних документів, про що вже зазначено вище у тексті судового рішення.

Також у матеріалах справи містяться докази використання отриманих послуг у власній господарській діяльності позивача.

Стосовно доводів контролюючого органу про порушення порядку заповнення товарно-транспортних накладних, а саме не заповнення інформації про пункт навантаження та в ТТН №65 та №66 не зазначення серії та державного номеру автомобіля, суд зазначає наступне.

Чинне законодавство не містить обов`язковості зазначення в графі пункт навантаження вулиці, будинку тощо. Разом з тим в ТТН пунктом навантаження є м. Київ.

Необхідно зазначити, що наявність або відсутність окремих документів, як і певні недоліки в їх заповненні (описка, помарка, не заповнення певного реквізиту) носять оціночний характер та не є безумовною підставою для висновку про позбавлення їх юридичної сили та доказовості, а відтак не є і підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних, зокрема інших первинних документів, випливає, шо фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а отже безпідставним є і посилання контролюючого органу на складення товарно-транспортних накладних з порушенням Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 (ВАСУ від 18.05.2017 р. у справі № К/800/36-463/16).

Отже, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем суду надано докази фактичного здійснення господарських операцій з ТОВ «СВОН-ФЛАЙТ», складення за їх результатами первинних бухгалтерських документів, які відображають реальність операцій, а також фактичного спричинення реальних змін майнового стану платника податків.

У своєму листі від 02.06.2011 №742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з ПДВ навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції. Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (про що було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 р. №1936/11/13-11).

Зважаючи на викладене суд констатує, що у ході судового розгляду справи позивач надав суду докази на підтвердження реальності господарських операцій із вказаними контрагентами за спірний період.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, у свою чергу не надано суду доказів, які б свідчили про наявність у контрагента позивача - ТОВ «СВОН ФЛАЙТ» ознак «фіктивності», не доведено наявності фактів неналежної правосуб`єктності контрагентів позивача чи самого позивача, а саме, не надано доказів наявності відповідних вироків суду, які б могли бути беззаперечними доказами у даній справі, висновки відповідача щодо відсутності реального характеру господарських операцій позивача із вказаними контрагентами ґрунтуються на припущеннях, не підтверджуються належними доказами та, на думку суду, не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваних рішень.

Суд зауважує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв`язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, які містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірними.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо контролюючий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, які містяться у таких документах.

Доводи контролюючого органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування витрат.

Відсутність у розпорядженні контролюючого органу документів суб`єкта господарювання або необізнаність контролюючого органу про його діяльність не є безумовною підставою для висновку про нікчемність всіх угод, укладених таким суб`єктом господарювання, а тим більше для висновку про настання у зв`язку з цим несприятливих наслідків для його контрагентів. Норми чинного законодавства не містять положень про те, що незнаходження суб`єкта господарювання за місцезнаходженням на момент проведення перевірки контролюючим органом, а також факт ненадання таким суб`єктом документів для перевірки є прямим та достатнім свідченням про відсутність фактичного здійснення господарських операцій.

Сам по собі факт допущення, за переконанням контролюючого органу, суб`єктом господарювання порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності, здійснюваної на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладення такого договору з метою, завідомо суперечною інтересам держави та суспільства. Юридична відповідальність має здійснюватися на принципі законності, який полягає у тому, що така відповідальність настає за діяння, передбачені законом, та застосовується у спосіб, визначений законом.

У листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 р. (06.05.2011 р.) №742/11/13-11 зазначено, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Відповідно до приписів ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського суду з прав людини у справах «Інтерсплав проти України» (2007 р., заява №803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 р., заява №3991/03) і «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам ст. 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання «справедливого балансу» між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський суд з прав людини визнав, що «справедливий баланс» не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Практикою Європейського суду з прав людини підтверджується неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії. Так, у п. 71 рішення у справі «Булвес АД проти Болгарії» (2009 р., заява №3991/03) Суд дійшов висновку «що компанія заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом з пенею. Такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Викладений висновок підтверджено у рішенні у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 р., заява №6689/03), у п. 23 якого зазначено, що «у разі виявлення податковими органами невиконання постачальником своїх обов`язків як платника ПДВ, вони могли б розпочати податкову перевірку цього постачальника, з тим, щоб стягнути з нього належні платежі та штрафні санкції. Утім, прямого впливу на оподаткування організації-заявника це не мало б».

З аналізу викладеного вбачається, що Європейський суд з прав людини чітко визначив правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом. Вказаний підхід до визначення недопустимості порушення майнових прав особи знайшов своє продовження у праві Європейського Союзу, зокрема у Шостій Директиві від 17.05.1977 р. №77/388/EU щодо гармонізації законодавства держав-членів стосовно податків з обороту.

Враховуючи встановлені у справі обставини та наявні у ній матеріали, суд приходить до висновку про доведення позивачем дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження витрат та сум ПДВ, які включені до складу податкового кредиту за перевіряємий період, та, як наслідок, про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 72, ч. 2 ст. 73, ст. 76, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Круїз Продукт» до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 КАС України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 11.07.2016 №№ , .

3. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Круїз Продукт» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Київській області судовий збір у розмірі 4 045,56 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Круїз Продукт» (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА ЗАБОЛОТНОГО, будинок 150, )

Головне управління ДФС у м.Києві (04655, м.Київ, вул.Шолуденка, буд.33/19, )

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Окружний адміністративний суд міста Києва.

Суддя Р.О. Арсірій