Справа № 200/4592/20-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 р. Справа№200/4592/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (вул.Серова, 1а, м. Маріуполь,87528, адреса листування: пр-т. Миру,68, м. Маріуполь, 87555, ) до комунального комерційного підприємства МАРІУПОЛЬАВТОДОР (87500, Донецька обл., місто Маріуполь, провулок Баний, будинок 5, ) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у сумі 1386435,30 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до комунального комерційного підприємства МАРІУПОЛЬАВТОДОР про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у сумі 1386435,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік, що наданий відповідачем до відділення фонду, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу відповідача становила 259 осіб. Таким чином, згідно ч.1 ст.19 Закону Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні у відповідача у 2019 році повинно бути працевлаштовано 10 осіб з інвалідністю, фактично була працевлаштована 1 особа. Отже, відповідач не виконав норматив по створенню 9 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Не погоджуючись з позовними вимогами, представником відповідача через відділ документообігу та архівної роботи суду надано відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що підприємством було вжито всі необхідні заходи для виконання нормативу робочих місць із працевлаштування осіб з інвалідністю. Просив відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 08.05.2020 судом було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання на 26.05.2020 на 12:30.

Ухвалою суду від 26.05.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.06.2020 на 12:00.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, на адресу суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. На адресу суду надавав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, суд з`ясував наступні обставини справи.

Комунальне комерційне підприємство Маріупольавтодор (; 87500, Донецька область, м.Маріуполь, пров.Баний, буд.5) є юридичною особою та платником страхових внесків.

У поданому до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів у звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2019 рік підприємство-позивач зазначило, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу становила 259 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, - 1 особа, тоді як повинні працювати 10 осіб.

Тобто, відповідач не виконав норматив по створенню 9 робочих місць по працевлаштуванню інвалідів.

У звіті про зайнятість та працевлаштування інвалідів у 2019 році підприємство самостійно не визначило суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, зазначило: фонд оплати праці штатних працівників 39803,00 грн., середньорічну заробітну плату штатного працівника 153680,00 грн. (а.с. 4).

За проведеними позивачем підрахунками сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів становить 1383115,86 грн. (а.с.5).

За порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня в розмірі 3319,44 грн.(а.с.6)

Загальна сума заборгованості на думку позивача становить 1386435,30 грн.

Судом також встановлено, що протягом 2019 року відповідач подавав до Маріупольського міського центру зайнятості звіти про наявність вакансій для інвалідів відповідно до кількості вільних місць (форма звітності №3-ПН) (а.с. 23-32).

У відповідь Маріупольський міський центр зайнятості у листі від 12.05.2020 №07/1782/06-16/20 проінформував, що ККП Маріупольавтодор протягом 2019 року надавалась інформація про попит на робочу силу для осіб з інвалідністю за посадами прибиральник службових приміщень та дорожній робітник у наступній кількості:

- прибиральник службових приміщень дата подання 22.01.2019 2 вакансії;

- машиніст змішувального арегату дата подання 19.04.2019 1 вакансія;

- бруківник дата подання 19.04.2019 1 вакансія;

- дорожній робітник дата подання 19.04.2019 1 вакансія;

- асфальтобетонник дата подання 19.04.2019 3 вакансії;

- маляр дата подання 01.07.2019 10 вакансій;

- маляр дата подання 01.08.2019 10 вакансій;

- маляр дата подання 12.09.2019 10 вакансій;

- маляр дата подання 10.10.2019 10 вакансій;

- дорожній робітник дата подання 09.12.2019 2 вакансія.

Вищезазначені вакансії були внесенні фахівцями центру зайнятості до єдиної інформаційно-аналітичної системи служби зайнятості. Було видано 8 направлень, з них 3 направлення на робоче місце «дорожній робітник», 3 направлення на робоче місце «прибиральник службових приміщень», 1 направлення на робоче місце «маляр», 1 направлення на робоче місце за посадою «машиніст змішувального агрегата» (копії корінців направлень з відповіддю про прийняте роботодавцем рішення додаються). У 2019 році на обліку у Маріупольському Міському центрі зайнятості не перебували особи з інвалідністю, яким вакансії за спеціальностями «машиніст змішувача асфальтобетону», «бруківник» та «асфальтобетонний» були підходящою роботою відповідно до рекомендацій МСЕК та Індивідуальних програм реабілітації інваліда. Відмов ККП «Маріупольавтодор» у працевлаштуванні осіб з інвалідністю у 2019 році не було.

Додатково повідомлено, що комунальне підприємство «Маріупольатодор» є надійним партнером Служби зайнятості у вирішенні питання працевлаштування безробітних.; Підприємство брало участь у Ярмарку вакансій для осіб з інвалідністю, в рамках Загальнообласної Декади зайнятості для людей з інвалідністю, який проводився 20.11.2019, та інших заходах.

За таких обставин відповідна кількість інвалідів для працевлаштування направлена не була.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31.01.2007 №70, якою затверджено низку нормативно-правових актів, зокрема Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування

Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 №316 затверджено Форму звітності №3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії), Порядок подання форми звітності №3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з п.5 Порядку, Форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Відповідно до ст.19 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.20 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Суми адміністративно-господарських санкцій і пені, що надійшли до державного бюджету, використовуються Фондом соціального захисту інвалідів.

Відповідно ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Як встановлено судом, відповідачем виконані вимоги ст.18 Закону України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні щодо створення робочих місць для інвалідів та прийняття заходів для їх працевлаштування, і не порушувалися вимоги ст. 19 вказаного Закону (не мало місце безпідставної відмови у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості).

Обов`язок підприємства по створенню робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування, оскільки статтею 18-1 вказаного Закону такий обов`язок покладено на державну службу зайнятості.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 в справі №802/707/17-а, від 29.04.2020 в справі №360/1833/19, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи те, що відповідачем були виконані вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, доказів того, що відповідач не створив робочі місця для інвалідів, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавав державній службі зайнятості інформацію щодо наявності вакансій, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно звітував Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем не надано, суд дійшов висновку, що причини непрацевлаштування інвалідів не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.02.2018 у справі № 820/2124/16, від 28.02.2018 у справі №807/612/16, від 26.06.2018 у справі №№806/1368/17, від 11.09.2018 у справі №812/1127/18, від 19.12.2018 у справі №812/1140/18, від 23.07.2019 у справі №820/2204/16, від 31.07.2019 у справі №812/1164/18.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що у діях відповідача відсутній склад правопорушення, на нього не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості осіб з інвалідністю для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження відповідача осіб з інвалідністю, які бажають працевлаштуватись, та з огляду на те, що відповідачем створено всі умови робочих місць та виконано вимоги законодавства, що регулює основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю, відповідно відсутні підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Комунального комерційного підприємства Маріупольавтодор про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені є необґрунтованим, оскільки відповідачем доведено факт вжиття заходів для недопущення господарського правопорушення, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в даній адміністративній справі.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У зв`язку з тим, що позивачем не заявлено клопотання про стягнення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, питання розподілу судових витрат не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6-8, 10, 19, 72, 90, 139, 191, 205, 241-246, 255, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів (; 87528, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Серова, 1а) до комунального комерційного підприємства Маріупольавтодор (; 87500, Донецька область, м.Маріуполь, пров.Банний, буд.5) про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у сумі 1386435,30 грн. - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 04.06.2020.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В перебіг вказаних строків не враховується строк дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до вимог п.п.2 п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 №540-IX.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька