Справа № 580/3614/19
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3614/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

за участю секретаря Островської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Черкаській області №2556 від 18.10.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказ № 249 о/с від 18.10.2019 про звільнення ОСОБА_1 - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало складання відносно нього протоколу щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Позивач вказує, що висновок службового розслідування і наказ від 18.10.2019 №2556 від 18.10.2019 містять лише опис вчинених ним діянь, що мають ознаки адміністративного правопорушення, а не дисциплінарного. При цьому, жодного іншого діяння, яке не створює склад адміністративного правопорушення та підпадає під визначення дисциплінарного проступку, висновок службового розслідування не містить, а оскаржувані рішення відповідач прийняв без доведення вини позивача у вчиненні дисциплінарного проступку. При визначенні виду накладеного на позивача дисциплінарного стягнення відповідач взагалі не врахував, що фактично діяння, за які його звільнено, не пов`язані з виконанням службових обов`язків, мали місце у вільний від роботи час. Відповідач не дав оцінки тому, що позивач є молодим спеціалістом, не врахував попередню бездоганну поведінку, відповідальне ставлення до служби, відсутність дисциплінарних стягнень, добровільне відшкодування завданої шкоди. На думку позивача, віднесення відповідачем до обставини, що обтяжують відповідальність - вчинення проступку у стані алкогольного сп`яніння є помилковим, оскільки ця обставина кваліфікована відповідачем як сам дисциплінарний проступок, а тому не може бути одночасно і обтяжуючою обставиною. Інших обтяжуючих відповідальність обставин відповідачем не вказано.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог, аргументуючи свою позицію тим, що позивач скоїв дії, які підпадають під визначення дисциплінарного проступку, оскільки позивачем грубо порушені норми професійної та службової етики, які не сумісні з проходженням служби в поліції. Відповідач зазначив, що звільнення позивача здійснено на підставі висновку службового розслідування та його матеріалів у відповідності, у межах повноважень та з метою, що визначено Законом України «Про Національну поліцію» та Дисциплінарним статутом Національної поліції України.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставина справи, рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Зауважує, що судом першої інстанції не встановлено наявність у відповідача, як суб`єкта владних повноважень, достатніх доказів на підтвердження того, що дії позивача проявились саме у порушенні транспортної дисципліни, а саме вчинення проступку передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Дії позивача не можуть вважатися такими, що підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості та були несумісними із подальшим проходженням служби та заслуговували на застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу звільнення зі служби у поліції. Крім того, провадження щодо позивача за ч.1 ст.130 КУпАП закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 02.06.2018 прийнятий на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

З висновку службового розслідування щодо вчинення оперуповноваженим відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП лейтенантом поліції ОСОБА_1 порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку встановлено, що 18.10.2019 близько 02.10 год. оперуповноважений відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_1 перебуваючи поза службою, без табельної вогнепальної зброї та спеціальних засобів, керував власним автомобілем Chevrolet Cruze р.н. НОМЕР_1 та рухався по бульвару Шевченка в м. Черкаси.

Проїжджаючи повз будинок № 182 по бульвару Шевченка в м. Черкаси, позивач не впорався з керуванням, та допустив наїзд на огороджувальний паркан розмежувальної алеї. Позивач, в порушення п.п. 13 п. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, та п. 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306, про вказану подію, не доповів керівництву Черкаського відділу поліції та не повідомив про скоєне ним ДТП за скороченим номером екстреного виклику поліції « 102».

Цього ж дня, о 02.11 год. до служби відділу « 102» УОАЗОР ГУНП надійшло анонімне повідомлення про вищевказане ДТП. Вказане повідомлення Черкаським відділом поліції зареєстровано до ІТС ІПНП за № 56284, а на місце події, на службовому автомобілі Toyota Prius р.н. НОМЕР_2 направлено наряд батальйону УПП в Черкаській області ДПП НП України.

Під час спілкування із позивачем, поліцейськими УПП в Черкаській області встановлено, що він не мав при собі страхового полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Водночас виявлено, що позивач мав явні ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння обличчя, порушення координації рухів, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, тощо).

Позивачу запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння на місці події, однак останній відмовився та виявив бажання пройти такий огляд в Черкаському обласному наркологічному диспансері.

Відповідно до висновку № 847 від 18.10.2019 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, виданого Черкаським обласним наркологічним диспансером, позивач на момент керування вищевказаним автомобілем перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,0 проміле алкоголю у крові).

Цього ж дня, о 02.40 год. відносно позивача, за порушення п. 2.9 «а», та 12.1, 1.5, 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, складено протоколи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 130 і ст. 124 КУпАП.

Одночасно, за порушення вимог п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України відносно лейтенанта поліції ОСОБА_1 винесено постанову про складення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Свою вину у вчиненні дисциплінарного проступку позивач визнав повністю та підтвердив факт вживання ним алкогольних напоїв, а саме зазначив, що 17.10.2019 після закінчення робочого дня він вжив близько 1,5 літра пива.

Крім того з висновку службового розслідування опитані працівники поліції підтвердили вищевикладене. Факт визнання скоєння позивачем ДТП в стані алкогольного сп`яніння підтверджується відеозаписами нагрудних відео реєстраторів поліцейських УПП.

На підставі вищевикладених подій заступником начальника УКЗ ГУНП в Черкаській області Грамою О. складено начальнику ГУНП в Черкаській області Лютому В. рапорт.

18.10.2019 наказом відповідача №2549 призначено службове розслідування щодо вчинення позивачем порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку.

За результатами службового розслідування складено висновок, який затверджено 18.10.2019 начальником Головного управління Національної поліції в Черкаській області Лютим В., встановлено порушення позивачем вимог порушенні вимог п. 1.5, п. 2.1 «ґ» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, п. 1 ч. 5 ст. 14, п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», п.п. 1, 2, 13 п. 3 ст. 1, ст. 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 6 розділу II Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08.02.2019 № 100, п. 1-2 ч. 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, та запропоновано оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.

Згідно з наказом відповідача №2556 від 18.10.2019 за вчинення дисциплінарного проступку оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Черкаського відділу поліції ГУНП лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

18.10.2019 наказом відповідача №249 о/с відповідно до ч 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції за п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Позивач не погоджуючись з правомірністю притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільненням зі служби в поліції, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач своїми діями грубо порушив правила етичної поведінки, що покладені в основу інституту підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. Своїми діями позивач підривав авторитет до Національної поліції України, викликаючи негативне ставлення громадськості до поліцейських. Суд вважає, що позивач порушив Присягу на вірність Українському народові, грубо порушив Дисциплінарний статут Національної поліції України, Правила етичної поведінки поліцейських. Позивач своїми діями довів несумісність з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачені обов`язки поліцейського зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 №1179, затверджено Правила етичної поведінки поліцейських. Ці Правила є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію» визначена Присяга працівника поліції.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII затверджений Дисциплінарний статут національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6)утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12)дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Згідно з ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до частин 1-4 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частинами 1 та 2 ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: 1)надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; 2) подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; 3) ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; 4)подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; 5) користуватися правничою допомогою.

Частиною 3 ст. 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з ч. 8 ст. 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

З викладеного слідує, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Зазначені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

При цьому звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Отже, для вирішення питання щодо правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення як звільнення із служби в поліції, необхідно враховувати його пропорційність до вчиненого порушення.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стало те, що 02.10.2019 він вчинив проступок, який полягав у грубому порушенні Правил етичної поведінки поліцейських, Дисциплінарного статуту, порушенні присяги поліцейського, притягненні до адміністративної відповідальності.

Узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських, що спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей є Правила етичної поведінки поліцейських, що затверджені наказом МВС України №1179 від 09.11.2016 (далі - Правила).

Відповідно до ч. 1 Розділу ІІ цих правил поліцейський зокрема повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- поважати і не порушувати права та свободи людини, до яких, зокрема, відносяться права: на життя; на повагу до гідності; на свободу та особисту недоторканність; недоторканність житла; на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; на свободу світогляду і віросповідання; володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; на мирні зібрання; на свободу пересування, вільний вибір місця проживання; інші права, які передбачені Конституцією та законами України, міжнародними договорами України;

- виявляти повагу до гідності кожної людини, справедливо та неупереджено ставитися до кожного, незважаючи на расову чи національну приналежність, мову, стать, вік, віросповідання, політичні чи інші переконання, майновий стан, соціальне походження чи статус, освіту, місце проживання, сексуальну орієнтацію або іншу ознаку;

- поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати;

- дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Позивач не заперечує, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння керував транспортним засобом та спричинив виникнення дорожньо-транспортної події, внаслідок чого правомірно складено протоколи про адміністративне правопорушення №309260 від 18.10.2019 та №319233 від 18.10.2019.

Суд першої інстанції звернув увагу, що свою вину у вчиненні дисциплінарного проступку позивач визнав повністю та підтвердив факт вживання ним алкогольних напоїв, а саме зазначив, що 17.10.2019 після закінчення робочого дня він вжив близько 1,5 літра пива.

Також, опитані старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , лейтенанти поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і сержант поліції ОСОБА_6 підтвердили вищевикладене.

Факт перебування позивача в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» №847 від 18.10.2019, який складено о 3 год. 55 хв.

Громадянин при вступі на службу в поліцію, складає Присягу на вірність Українському народові.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про національну поліцію» поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідній посаді у поліції та носить спеціальне звання поліції несе в собі високу відповідальність, служить високій цілі на благо суспільства, забезпечуючи охорону прав і свобод людей, протидіючи злочинності та підтримуючи публічну безпеку і порядок.

Працівник поліції має чітко усвідомлювати, що займана посада є виявом довіри народу, та повинен стверджувати і відстоювати честь і гідність звання поліцейського, несучи особисту відповідальність перед державою і суспільством. Має вживати заходів на підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції. В особистій поведінці у службових та позаслужбових обставинах не допускати проявів неправомірної поведінки, бути зразком чесності, тактовності та внутрішньої дисциплінованості, оскільки проходження служби в поліції несумісне з неправомірною поведінкою, ігноруванням вимог Конституції, законів України та Дисциплінарного статуту.

Тобто поліцейський повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів поліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

Таким чином, з викладеного вбачається, що позивач своїми діями грубо порушив правила етичної поведінки, що покладені в основу інституту підвищення авторитету та позитивного іміджу органів поліції.

Своїми діями позивач підривав авторитет до Національної поліції України, викликаючи негативне ставлення громадськості до поліцейських.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач порушив Присягу на вірність Українському народові, грубо порушив Дисциплінарний статут Національної поліції України, Правила етичної поведінки поліцейських, своїми діями довів несумісність з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

При цьому, посилання позивача, що вчинення керування транспортним засобом в нетверезому стані та спричинення ДТП відбулись у позаслужбовий час, судом першої та апеляційної інстанції відхиляються, оскільки поняття «дискредитація» перебуває у тісному зв`язку із поняттям «дотримання морально-етичних норм» та передбачає дії, спрямовані на порушення правил професійної етики та моралі, закріплених у нормативно-правових актах спеціального законодавства, які пред`являються до осіб під час здійснення ними службових функцій та у повсякденному житті.

Такі проступки окремо чи у сукупності підривають довіру та авторитет органів внутрішніх справ в очах громадськості і є несумісним із подальшим проходженням служби, що зумовлює застосування до працівників органів внутрішніх справ, який вчинив діяння, несумісне з посадою, найсуворішого стягнення - звільнення зі служби. Дискредитація звання рядового та начальницького складу є окремою підставою для звільнення, яке не пов`язано із вчиненням адміністративного правопорушення та набрання чинності рішенням суду.

Наявність справи про адміністративне правопорушення стосовно особи, яка проходить службу в органах внутрішніх справ, не виключає можливості застосування стосовно особи звільнення у зв`язку з дискредитацією звання рядового та начальницького складу у разі встановлення службовою перевіркою дій, що підривають довіру та авторитет станів внутрішніх справ і їх працівників в очах громадськості і є несумісним з подальшим проходженням служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 12 квітня 2018 року у справі № 815/3636/15.

Представником позивача у судовому засіданні було зазначено, що матеріали службового розслідування містять неправдиві відомості, зокрема у висновку КНП «Черкаський обласний наркологічний диспансер» №847 від 18.10.2019, та під час виявлених подій мали місце протиправні дії (вказівки) з боку керівництва. Однак колегія суддів звертає особливу у вагу, що жодні із зазначених дій чи складених актів, протоколів, висновків не були оскаржені позивачем ні до суду, ні до вищестоящих органів, тобто не було вжито будь-яких дій направлених на захист свої прав.

Також представник позивача звертав увагу на наявність процесуальних порушень під час розслідування адміністративного правопорушення, однак належних та обгрунтованих доказів на підтвердження зазначених доводів не надано, крім того підставою звільнення позивача слугувало не вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення Дисциплінарного статуту Національної поліції України

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при прийнятті рішення про накладення на позивача найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, а саме звільнення зі служби в поліції, Головне управління Національної поліції в Черкаській області діяло обґрунтовано, в порядку, у межах та у спосіб, що передбачені законодавством України, тому оскаржувані накази є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 01.06.2020.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна