Справа № 196/472/20
Суддя: Гудим О. М.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 196/472/20
№ провадження 2-а/196/13/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області, як адміністративний суд, у складі:

головуючої - судді Гудим О.М.

за участі секретаря - Шевченко Т.І.

розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняв залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2315717 від 30.03.2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2315717 від 30.03.2020 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 09 квітня 2020 року, він керував власним транспортним засобом та в м.Дніпро був зупинений інспектором патрульної поліції, який повідомив, що в нього є одна несплачена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕАК №231517 від 30.03.2020 року, винесена інспектором роти 1 батальйону №3 Управління патурльної поліції в м.Київ лейтенантом поліції Онищенко Я.А.

Відповідно до вказаної постанови він нібито керував транспортним засобом MAN TGX 28.540 НОМЕР_1 та на автомобільній дорозі М-01 в Київській області Броварський район с.Требухів здійснив правопорушення, передбачене ч.1 ст.132-1 КУпАП.

Відповідно до оскаржуваної постанови: водій, керуючи ТЗ перевозив великогабаритний вантаж порушив умови дозволу 2020-3 НГ, рухався без супроводження автомобіля прикриття, чим порушив п.22.5 ПДР - порушення ПДР по перевезенню небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових ТЗ автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн.

Дану постанову вважає незаконною, оскільки адміністративного правопорушення не вчиняв, в оскаржуваній постанові відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували його вину у даному правопорушенні, а тому вказана постанова підлягає скасуванню.

При цьому, під час розгляду справи та винесенні оскаржуваної постанови він присутній не був, 30.03.2020 року транспортним засобом MAN TGX 28.540 НОМЕР_1 не керував та другий примірник оскаржуваної постанови він не отримував. Крім того, з 29.03.2020 року він знаходився за адресою проживання в АДРЕСА_1 .

Вказаний транспортний засіб був наданий йому з 04 березня 2020 року по 27 березня 2020 року для здійснення перевезення вантажу відповідно до укладеного договору №0404 від 04 березня 2020 року.

27 березня 2020 року він повернув вказаний ТЗ ВАТ "ПОКРОВСЬКИЙ АГРОТЕХСЕРВІС", що підтверджується актом приймання-передачі майна №2 до договору №0404 про надання послуг від 04.03.2020 року.

Також, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, оскільки обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватися на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто зібраними у встановленому цим Кодексом порядку. Вказана постанова не підтверджена жодними доказами вчинення ним адміністративного правопорушення, що підтверджується п.8 оскаржуваної постанови, в якій працівник поліції не долучив жодних доказів.

Також, поліцейським в оскаржуваній постанові не вірно вказано спеціальний нормативний акт, так як відповідач вказав, шо він нібито порушив п.22.5 ПДР України, тоді коли вимоги щодо наявності супроводу автомобілем прикриття передбачене п.27 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, що затверджений постановою КМУ від 18.01.2001 року №30.

Некоректність в оскаржуваній постанові конкретного обвинувачення має наслідком порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, гарантованих ст.268 КУпАП, в тому числі і права на захист.

Таким чином, вважає дії працівника поліції щодо розгляду справи про адмінстративне правопорушення і винесення постанови від 30.03.2020 року серії ЕАК №2315717 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 грн., незаконними, оскільки порушують п.1 ст.247 КУпАП, а саме відсутність події і складу адміністративного правопорушення в його діях.

Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.160, 161, 286 КАС України, прохає суд:

- скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП, та закрити провадження в справі за відсутністю події та складу правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач інспектор роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Онищенко Я.А. в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в суді, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надіслав та не скористався своїм правом направити відзив на позовну заяву.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як встановлено судом, згідно постанови серії ЕАК № 2315717 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміінстративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі позивач ОСОБА_1 30.03.2020 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., за те, що 30 березня 2020 року, 01.17 год., с.Требухів траса/Д м-01 Київ-Чернігів 26 км, водій керуючи ТЗ перевозив великогабаритний вантаж порушив умови дозволу 2020--нг, рухався без супроводження автомобіля прикриття, чим порушив п.22.5 ПДР України (а.с.4).

Відповідно до Договору про надання послуг №0404 від 04.03.2020 року вантажний автомобіль марки MAN TGX 28.540 НОМЕР_2 "ПОКРОВСЬКИЙ АГРОТЕХСЕРВІС" надав ОСОБА_1 для надання послуг за даним договором. Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і скріплення печаткою Замовника та закінчується з моменту виконання замовленої послуги, але не пізніше 27 березня 2020 року (а.с.7).

Згідно з Актом приймання-передачі майна №2 від 27.03.2020 року за Договором про надання послуг №0404 від 04.03.2020 року ОСОБА_1 (виконавець послуг за договором) передав, а ВАТ "ПОКРОВСЬКИЙ АГРОТЕХСЕРВІС" в особі директора (замовник послуг за договором) прийняв вантажний автомобіль марки MAN TGX 28.540 НОМЕР_1 , момент передачі майна:15.00 год. 27.03.2020 року (а.с.8).

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 цього Закону).

За правилами ч.2 ст.258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

Відповідно до ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

З врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 №5-рп/2015, положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частини перша статті 132-1 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, під час оформлення матеріалів про адміністративні порушення за вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, у працівників Національної поліції відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до статті 258 КУпАП, розгляд справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, здійснюється саме безпосередньо на місці вчинення правопорушення та без складання протоколу, що в свою чергу свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Приписами ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями) визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Положеннями статті 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративногосудочинства України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Судом встановлено, що підставою для притягнення позивача до штрафу слугувало те, що позивач перевозив великогабаритний вантаж порушив умови дозволу 2020-3-НГ, без супроводу автомобіля прикриття.

В якості доказу вчиненого позивачем адміністративного правопорушення Департаментом патрульної поліції Управління патрульної поліції у місті Києві надано суду диск з відеозаписом.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису, вбачається, що він не містить доказів порушення позивачем п. 22.5 ПДР України та вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП. А також, на відеозаписі взагалі не зафіксовано, що правопорушення було вчинено саме позивачем. Таким чином, вказаним відеозаписом не спростовуються твердження позивача, що 30 березня 2020 року він взагалі перебував за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ), а також те, що саме 30 березня 2020 року ванатажний автомобіль марки MAN TGX 28.540 НОМЕР_1 в користуванні не перебував, що підтверджується Договором про надання послуг №0404 від 04.03.2020 року та Актом приймання-передачі майна №2 від 27.03.2020 року, згідно яких вантажний автомобіль був наданий у користування позивачу 04 березня 2020 року та повернутий останнім 27 березня 2020 року.

При цьому, слід зазначити, що наданий суду диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського в постанові ЕАК №2315717 від 30.03.2020 року в розділі 9 "До постанови додається" не вказаний та взагалі не містить посвідчувального напису, відомостей щодо особи, яка долучила цей диск до справи, а також відомостей щодо носія інформації, що свідчить про його недопустимість та не належність як доказу по справі.

Згідно з п.1 ст 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Положеннями ст.73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За ч.2 ст.62 Конституції України, правопорушник не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 06.12.1988) зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення. (п. 21 рішення).

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, як видно з матеріалів справи, відповідач в порушення вимог ч. 2 ст.77 КАС України, не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого рішення. Також, відповідачем не надано до суду і відзиву на адміністративний позов, у строк наданий судом, тобто не надано жодних заперечень проти доводів адміністративного позову позивача.

За таких обставин, суд вважає, що суб`єктом владних повноважень не доведено факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, та не надано до суду жодних доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд, як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, зважаючи на те, що відповідачем, на якого, згідно зі ст.77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності прийнятого рішення, не доведено факту допущення позивачем порушення п.22.5 ПДР України, та, відповідно вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, а справу закрити.

Враховуючи положення ч.1 ст.247 КУпАП, якою визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення, суд вважає за необхідне провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП закрити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.8-10, 20, 72, 77, 90, 159, 241-246, 250, 286, 295, п.п.15.5 п.15 Перехідних положень Розділу VІІ КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2315717 від 30.03.2020 року, задовольнити повністю.

Постанову інспектора роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в м. Київ Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Онищенко Ярослава Анатолійовича серії ЕАК №2315717 від 30 березня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП скасувати, та провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.132-1 КУпАП - закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Судовий збір компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу VІІ Перехідних Положень КАС України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі до районного суду апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча О.М. ГУДИМ