Справа № 160/2059/20
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2020 року Справа № 160/2059/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняГолод К.Д.
представника позивача - Коптілова Ю.В. представника відповідача - Резнікова Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Плавмет-Дніпро" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, -
Товариство з обмеженою відповідальністю «Плавмет-Дніпро» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною завою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій з урахуванням уточнень просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року прийнята справа до провадження та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.
Відповідач до суду надав відзив на позовну заяву, в яких просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції зазначили, що ТОВ «Плавмет-Дніпро» в ході проведення перевірки документально не підтверджено факт фізичного отримання від ТОВ «НВП Аврора» та ТОВ «Термінал» задекларованої у первинних документах кількості скрапленого газу, у зв`язку з відсутністю технічної (ресурсної) можливості набуття такої кількості скрапленого газу у власність, тимчасового зберігання таких обсягів газу його звичний рух в обмеженні проміжки часу та використання у господарській діяльності у короткотривалий термін у таких значних обсягах, що в свою чергу свідчить про відсутність використання газу вуглеводного скрапленого на потреби, які пов`язані з господарською діяльністю підприємства. Крім того, зазначили, що в ході перевірки встановлено, що ТОВ «Плавмет-Дніпро»» здійснювало господарські операції, змінювали його активи, шляхом оприбуткування/списання на/з рахунках (ів) бухгалтерського обліку пального, передбачали передачу права власності на пальне. Отже, такі операції підпадають під визначення «реалізація пального», наведеного у абзаці 2 пп.14.1.212 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України. Відповідно до вимог пп.212.1.15 п.212.1 статті 212 Податкового кодексу України, платниками акцизного податку є особи, які реалізують пальне.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року відкладено підготовче засідання на 21 квітня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року відкладено підготовче засідання на 18 травня 2020 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 25 травня 2020 року.
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на доводи викладенні у відзиві на позов.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що у період з 24.07.2019 по 22.10.2019 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області була здійснена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛАВМЕТ-ДНІПРО» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотримання якого покладено на органи ДПС, правильність обчислення, повноту і своєчасність сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених законом за період з 03.08.2017 по 31.03.2019 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт № 8372/04-36-05-03/41496613 від 05.11.2019 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Плавмет-Дніпро», відповідно до висновків якого підприємством порушено:
п.п.134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 316 974 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 12 207 грн., за 4 квартал 2018 року на суму 304 767 грн.;
п.189.1 ст. 189, п. 198,5 ст.198 Податкового Кодексу України в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 454 129 грн., в т.ч, у січні 2019р. на суму 405 474 грн., у лютому 2019р. на суму 48 655грн.
п. 201.1 та п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України в результаті чого підприємством не складено та не зареестровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму ПДВ 454 129,58 гри., що тягне за собою накладення штрафу у розмірі 50%.
п.п.212.1.15 п.212.1 ст.212, п.231.1 ст.231 Податкового кодексу України, зі змінами та доповненнями, в частині не реєстрації ТОВ «Плавмет-Дніпро» платником акцизного податку та нездійснення реєстрації акцизних накладних в Єдиному реєстрі акцизних накладних. Згідно з п. 117.3 ст. 117 Податкового кодексу України, здійснення ТОВ «Плавмет-Дпіпро», операцій з реалізації пального без реєстрації платником акцизного податку у порядку, передбаченому Кодексом тягне за собою накладення штрафу розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального;
абз. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, р. ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року за № 4, в частині подання Податкових розрахунків за ф. №1-ДФ про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за період 4кв. 2017р - 1 кв.2019 не в повному обсязі, а саме без відображення отримання фінансової позики від фізичних осіб.
п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного, внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI, з рахуванням п.1 р. III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, твердженого наказом міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, що призвело до несвоєчасного надання звітів по ЄСВ за липень, жовтень 2018 року;
п.1 ч.2 ст.6. Закону України «Про збір та облік єдиного, внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464-VI в частині несвоєчасного нарахування єдиного внеску в звітах по ЄСВ на суми нарахованої заробітної плати, на які нараховується єдиний внесок, у межах максимальної величини та відображеного підприємством самостійно у звітах по ЄСВ у відповідних місяцях у розмірі 533,38 грн, у тому числі: у жовтні 2018 року у сумі 533,38 грн.
Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішення, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI; Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV; Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податку на прибуток є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинним документом є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Пунктом 44.1 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином оформленими первинними документами, що відображають реальність господарських операцій, які є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарської операції та відмови у формуванні витрат та податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
З матеріалів справи встановлено, що в перевіряємий період ТОВ «Плавмет-Дніпро» здійснювало господарські операції за наступними договорами: Договір № 20 поставки продукції від 12.10.2018 року укладений між ТОВ «ПЛАВМЕТ - ДНІПРО» (покупець) та ТОВ «НВП «АВРОРА» (постачальник). Згідно умов договору, ТОВ «НВП «АВРОРА» передає товар в пункті прийом-передачі, а ТОВ «ПЛАВМЕТ - ДНІПРО» приймає у відповідному порядку. Передача товару покупцю здійснюється в пункті прийому-передачі товару постачальника. Найменування, кількість, вартість, місце та дата продажу Товару погоджується Сторонами у накладній.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4 вказаного Договору ПОСТАЧАЛЬНИК вважається таким, що виконав свої зобов`язання з продажу Товару з моменту передачі Товару ПОКУПЦЮ (представнику ПОКУПЦЯ). Факт передачі Товару підтверджується підписаною накладною, актом прийому-передачі. Товар вважається переданим по кількості, якщо ПОКУПЕЦЬ (представник ПОКУПЦЯ) підписав документ (накладну або акт прийому-передачі).
На виконання вказаних умов, була складена видаткова накладна № 17 від 12.10.2018 року, в якій визначено найменування, кількість, вартість, місце та дата продажу Товару, а саме на постачання газу вуглеводного скрапленого в кількості 61,3 т на суму 1 250 006,25 грн. без ПДВ, та виписані таварно-транспортні накладні № 17/1 від 12.10.2018 на кількість поставлено газу ТТН № 17/2 від 12.10.2018, ТТН№ 17/3 від 12.10.2018року доставка, якого була здійснювалась трьома автомобілями, DAF НОМЕР_1 водій ОСОБА_1 , DAF НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 , автомобіль DAF НОМЕР_3 водій ОСОБА_3 .
Позивач на підтвердження використання у господарських цілях придбаного скрапленого газу надав до суду Технологічну карту, яка складена до Технологічного регламенту ТОВ «Плавмет-Дніпро», згідно якого підприємством 12.10.2018 року здійснювалася плавка сировини в роторній печі у три цикли та було виготовлено понад 30 т. готової продукції.
Висновки відповідача про те, що позивачем було використано 61,25 т придбаного газу під один виробничий цикл який відбувся 12.10.2018 року спростовані наданими позивачем документами та поясненнями, а доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Таким чином, доводи відповідача про те, що придбану кількість скрапленого газу унеможливлює технічну та фізичну можливість його приймання у такій кількості Товариством та відсутність відповідного оснащення або обладнання для зберігання, свідчить про нереальність такої господарської операції, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки основані лише на припущеннях, а належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано.
Крім того, судом встановлено, що 23 листопада 2018 року між ТОВ «ПЛАВМЕТ - ДНІПРО» та ТОВ «Термінал» було укладено Договір поставки № ТГ231118/2 від 23.11.2018 на придбання газу в кількості 25,940 т. на суму 443141,67 без ПДВ. Згідно п.3.9. Договору поставки № ТГ231118/2 від 23.11.2018, перехід права власності підтверджується Покупцем шляхом підписання сторонами відповідної видаткової накладної. Підписання видаткової накладної підтверджує, що Покупець приймає дану партію в кількості і за ціною, вказаними у видатковій накладній. Факт отримання цього обсягу газу підтверджується належним чином оформленою Видатковою накладною № оРН-1124/04. Газ постачався спеціальним автомобілем з державним номером НОМЕР_4 та причіп НОМЕР_5 .
Суд не приймає доводів контролюючого органу щодо не підтвердження факту отримання Товариством задекларованої у первинних документах кількості скрапленого газу, посилався на відсутність узгодження дозволів на перевезення скрапленого газу з Державною автомобільною інспекцією та документів підтверджуючих транспортування, оскільки податкове законодавство не ставить право платника на формування податкових вигод у залежність від наявності таких документів, а тому їх ненадання, за умови підтвердження поставки продукції іншими первинними документами, не є підставою для висновку про нездійснення господарських операцій.
Висновки відповідача в цілому зводяться до відсутності технічної можливості потужностей позивача використання придбаного скрапленого газу, які в ході розгляду справи були спростовані.
Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що Відповідачем належним чином не доведено наявність обґрунтованого сумніву щодо нереальності здійснених господарських операцій між Позивачем та ТОВ «НВП «АВРОРА», ТОВ «Термінал» у перевіряємий період, що свідчить про наявність підстав для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до пп. 14.1.4 п. 14.1 ст. 14 ПК України акцизний податок - непрямий податок на споживання окремих видів товарів (продукції), визначених цим Кодексом як підакцизні, що включається до ціни таких товарів (продукції).
Відповідно до пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України реалізація пального для цілей розділу VI цього Кодексу - будь-які операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів купівлі-продажу, міни, поставки, дарування, комісії, доручення (в тому числі передача на комісійну/довірчу реалізацію), поруки, інших господарських та цивільно-правових договорів або за рішенням суду, іншого компетентного державного органу чи органу місцевого самоврядування за плату (компенсацію) або без такої, які передбачають перехід права власності або права розпорядження, а також передачу (відпуск, відвантаження) пального на підставі договорів про виробництво із сировини замовника. Не вважаються реалізацією пального операції з передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України на підставі договорів зберігання.
Відповідно до пп. 212.1.15 п. 212.1 ст.212 ПК України платником акцизного податку є особа, яка реалізує пальне.
Суб`єкт господарської діяльності, який здійснюватиме будь-які операції, визначені абзацом другим пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України, є особою, яка реалізує пальне, і відповідно до пп. 212.1.15 п. 212.1 ст.212 ПК України є платником акцизного податку.
Відповідно до положень ст. 231 ПК України платник податку при реалізації пального зобов`язаний скласти в електронній формі акцизну накладну за кожним кодом товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД реалізованого пального та зареєструвати в Єдиному реєстрі акцизних накладних з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи.
Акцизна накладна складається платником податку в день реалізації пального при кожній повній або частковій операції з реалізації пального.
У разі здійснення операцій з реалізації пального, які передбачають відпуск пального через паливороздавальні колонки на автомобільних заправних станціях (комплексах), автомобільних газових заправних станціях, акцизна накладна складається у день проведення відпуску пального через паливороздавальні колонки на таких станціях незалежно від того, коли відбувся перехід права власності на таке пальне.
Судом встановлено, що згідно Договору № 11/18 про надання послуг від 01 листопада 2018 року ТОВ «ПЛАВМЕТ-ДНІПРО» є «ВИКОНАВЦЕМ», а ТОВ «КОМПАНІЯ» «ВТОРРЕСУРСИ» - «ЗАМОВНИКОМ» торгівельних послуг по постачанню талонів на дизельне паливо. Факт виконання послуг підтверджується належним чином оформленими первинними документами (том 2 а.с. 150-156).
У період липня-серпня 2018 року ТОВ «ПЛАВМЕТ-ДНІПРО» вказаний Товар - талони на отримання дизельного пального придбало у ТОВ «ВТО УКРЕКСП» на підставі Договору поставки талонів, смарт-карток від 05.06.2018 № 050618. Відповідно до умов цього договору підприємством був отриманий Товар - талони на отримання дизельного пального (номінал 10л) на АЗС ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ (том 1 а.с. 142-149).
Операції за вищевказаним договором Договору № 11/18 про надання послуг від 01 листопада 2018 року у листопаді-грудні 2018 року ТОВ «ПЛАМЕТ-ДНІПРО» відобразила проводкою ДТ 361 Кт 702 «Доходи від реалізації товарів» на суму 291 285,71 грн, та в січні-березні 2019 року відповідно на суму 195 207,50 грн.
Предметом договору № 11/18 визначено торгівельні послуги по постачанню талонів на дизельне паливо. Вказаним договором та Договором поставки талонів, смарт-карток від 05.06.2018 N9050618 не було передбачено фактичний відпуск пального, враховуючи, що безпосередня реалізація пального можлива тільки на АЗС ОККО.
Таким чином, операції з видачі (купівлі-продажу) смарт-карток та/або талонів на пальне не є операціями з реалізації пального у розумінні абзацу другого пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України.
Отже, у разі, якщо постачальником здійснюються лише операції з видачі (купівлі-продажу) смарт-карток та/або талонів на пальне, за якими пальне отримується в пунктах реалізації, що належать іншим суб`єктам господарювання, то у такого постачальника не виникає обов`язку щодо реєстрації платником акцизного податку з реалізації пального.
При реалізації талонів на право придбання палива акцизна накладна не оформлюється.
Такий висновок відповідає вищенаведеним положенням ПК України, зокрема абзацу другому п. 231.3 ст. 231 ПК України в кореспонденції з положеннями пп. 14.1.212 п.14.1 ст.14 ПК України, із сукупності положень яких слід дійти висновку в контексті спірних відносин, що обов`язок виписки акцизних накладних виникає в особи, яка здійснює безпосередній, фізичний відпуск палива з АЗС споживачу. При цьому, для цілей оподаткування та застосування цих приписів, не має значення момент переходу права власності на пальне.
Оскільки при реалізації талонів на пальне (реалізації палива через передачу талонів) фізичний відпуск пального не відбувається, обов`язок щодо виписки акцизних накладних у такому випадку не виникає.
Суд бере до уваги, що Верховний Суд в постанові від 05.02.2019 року у справі № 826/5550/17, висловився, що при фізичному відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС (в розумінні пп. 14.2.212 ст. 14 ПКУ) одночасно здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з п. 216.9 ст. 216 ПКУ.
Таким чином при відсутності фізичного відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС не виникає податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.
Відповідачем, в порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, не спростовано, що фізичний відпуск товару, тобто його роздрібна реалізація кінцевим споживачам, зазначеним у Розрахунку фінансових санкцій, здійснювався на АЗС при пред`явленні талонів (довірчих документів), які в усіх випадках були індивідуалізовані, що дозволяло учасникам угод контролювати їх обіг в порядку звірки розрахунків (виборки продукції). Фактично фізичний відпуск пального покупцям позивача відбувався вже на АЗС, які входили до кола обслуговування АЗС постачальників позивача, відпуск палива контролювався учасниками угод шляхом звірки. Обставини відображення позивачем цих операцій в бухгалтерському обліку не спростовують встановлених судом фактичних обставин виконання вищезгаданих операцій відповідно до наданих матеріалів справи.
Матеріали справи підтверджують, що відповідачем не відокремлене із загальних даних обліку та не доведено безпосередній відпуск позивачем пального.
Таким чином, при виконанні вищезгаданих угод у позивача не виникало обов`язку щодо виписки акцизних накладних, оскільки, як вже зазначалося, фізичний відпуск пального, факт чого зумовлює обов`язок виписки акцизних накладних, а операції, що мали місце між позивачем та його постачальниками та надалі - між позивачем та його покупцями зводились до операцій з талонами на пальне, які засвідчували право певної отримати паливо на АЗС. При цьому, як вже зазначалося, на застосування положень абзацу другого п. 231.3 ст.231 ПК України, які регламентують порядок видачі акцизної накладної при реалізації палива на АЗС (у т.ч. через талони), не впливає дата переходу права власності на товар (паливо).
Слід зазначити, що по суті такий висновок відповідає і позиції ДФС України, наведеній і у численних роз`ясненнях.
Враховуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки у позивача за вказаних вище обставин був відсутній обов`язок виписки акцизних накладних, відповідно протилежні висновки відповідача відносно наведеного в Акті перевірки є помилковими, не ґрунтуються на наведених вище вимогах податкового законодавства, що у свою чергу зумовлює висновок про безпідставність визначення відповідачем штрафних санкцій за не подачу акцизних накладних відповідно до приписів пп. 120-2.2 п. 120-2.2 ст. 120-2 ПК України.
Враховуючи вищевикладене, висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірне рішення контролюючого органу, прийняте відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправним та підлягає скасуванню.
Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення заявлених позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.9, 72-77, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Плавмет-Дніпро" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 04 червня 2020 року.

Суддя А.О. Коренев