Справа № 2-а-549-10-1012
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2010-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Іванківський районний суд Київської області
Справа № 2-а-549/ 2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2010 року суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши у письмовому провадженні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області визнання дій неправомірними та зобов`язання нарахування і зобов`язання зробити перерахунок додаткової пенсії та доплат;

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача. У позовній заяві зазначали, що вони є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, перебувають на обліку у відповідача, де отримують нараховану ним пенсію та доплату за проживання на радіоактивно забрудненій території. Крім того, відносяться до категорії «дитина війни» і мають право на отримання підвищення пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком, передбаченої ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни».

Призначена пенсія не відповідає чинному законодавству, і підлягає перерахунку.

Позивачі письмово звернулися до відповідача за проведенням перерахунку, але їм було відмовлено.

Такі дії відповідача позивачі вважають неправомірними, оскільки вони суперечать вимогам ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», так як розмір додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю має становити 15% мінімальної пенсії за віком щомісяця та ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни», яка передбачає підвищення до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, доптала за проживання у зоні посиленого радіологічного контролю має становити одну мінімальну заробітну плату.

Тому позивачі просять визнати дії відповідача неправомірними та зобов`язати зробити відповідний перерахунок з квітня 2010 року, з подальшою виплатою їм підвищеної пенсії відповідно до законодавства.

У судове засідання позивачі не з*явилися, у позові просили справу розглядати без їх участі.

Представник в відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заперечення, у якому просив розглядати справу без його участі, при розгляді справи застосувати шестимісячний строк позовної давності, передбачений ст. 99 КАС України.

Дослідивши докази, що є у справі суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивачі є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджено відповідними посвідченнями, постійно проживають в с. Олізарівка Іванківського району Київської області, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю. Крім того, вони відносяться до категорії «Дитина війни» в розумінні ст. 1 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», так як народилися 26.05.1937 та 01.05.1939 року.

Згідно до ст. 49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4, встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до ст.51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, особам, віднесеним до 4 категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 15 процентів мінімальної пенсії за віком. Відповідач же виплачує їм по 35,45 грн. щомісяця.

Відповідач у запереченні посилається на те, що діяли в межах бюджетного законодавства, чинних постанов Кабінету Міністрів України.

Розмір додаткової пенсії, визначений постановою КМ України суперечить вимогам ст. 51 Закону та іншим нормативним актам і на момент розгляду справи значно менший, ніж передбачено Законом.

Позиція відповідача грунтується виключно на Постановах Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визначається і діє принцип верховенства права, Конституція України має вищу юридичну силу.

Закони та інші нормативно правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Норми Конституції України-є нормами прямої дії.

Відповідно до ст. 19 ч. 2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та Законами України.

Статтю 113 Конституції України передбачено, що Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України.

Враховуючи вище наведене, суд вважає, за необхідне застосувати саме норму Закону, а не постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно ст. 46 Конституції України мінімальна пенсія за віком не може бути нижчою ніж прожитковий мінімум, ст.ст. 17, 19 Закону України Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії наголошують, що мінімальна пенсія за віком є державною гарантією і вона визначається виключно законом України.

Згідно ч. З ст. 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, визначений відповідно до статті 54 цього Закону, а також розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 1,2,3,4.

Перерахунок пенсії здійснюється з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Таким чином, для позивачів, які є потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, розмір додаткової пенсії повинен розраховуватися, виходячи з прожиткового мінімуму, які втратили працездатність в розмірі з

року (враховуючи шестимісячний строк позовної давності з дня звернення до суду на застосуванні якого наполягає відповідач).

Позивачі, проживаючи в с. Олізарівка Іванківського району, яке відноситься до зони посиленого радіологічного контролю, будучи непрацюючими пенсіонерами, отримують щомісячно доплату за проживання у цій зоні у розмірі 5 грн. 20 коп., хоча відповідно до ст. 39 Закону вона має складати одну мінімальну заробітну плату щомісячно. Позивач керується у своїх діях постановою КМУ України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» позивачі мають право на отримання державної соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії на 30% мінімальної пенсії за віком (в редакції Закону від 18.11.2004 р. № 2195-IV, набрав чинності 01.01.2006 p.).

Задоволенню підлягають вимоги позивачів лише з 15 квітня 2010 року (враховуючи 6-місячний строк позовної давності, на якому наполягає відповідач).

Підстав для поновлення пропущеного строку позовної давності суд не вбачає, оскільки позивачі щомісячно, отримуючи зазначену допомогу у меншому розмірі, ніж передбачено Законом, який був належним чином оприлюднений, мали знати про порушення своїх прав і мали можливість звернутися за захистом своїх прав раніше.

Щодо розрахункової величини мінімальної пенсії за віком, з якої необхідно рахувати підвищення до пенсії дітям війни в розмірі 30%, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, ч. З ст. 28 цього ж Закону передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частиною першою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Однак, враховуючи той факт, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, та зважаючи на позицію Європейського Суду 3 прав людини, відповідно до якої держава не може посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, а громадяни повинні мати змогу покладатися на зобов`язання взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Dugn v. Home Office), суд вважає за можливе застосувати саме частину 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для розрахунку зазначеного підвищення дітям війни. Крім того, в даному випадку мінімальний розмір пенсії за віком використовується не для визначення розміру будь-якої пенсії, а лише як розрахункова величина для визначення розміру щомісячної доплати до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни», оскільки цей Закон передбачає в якості критерію визначення розміру щомісячної доплати до пенсії саме із розрахунку мінімальної пенсії за віком, що на думку суду не суперечить вимогам ч. З ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тому дії відповідача є незаконними у призначенні, перерахунку, сплаті пенсії та оплат до неї у меншому розмірі, ніж це передбачено Законом.

Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача у майбутньому сплачувати основну та додаткову пенсію відповідно до наведених норм Закону, суд вважає, безпідставними, оскільки такий спосіб захисту порушеного права, як зобов`язання вчинити певні юридичні дії у майбутньому не передбачений чинним законодавством України, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Позивачі підлягають звільненню від сплати судового збору, а також і відповідач, відповідно до ст. 4 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито.

Керуючись ст. ст. 79, 122, 161-163 КАС України, ст. ст. 8, 19,22,46, 48, 152 Конституції України, ст.. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», ст. ст. 39, 49, 51, 67 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Законом України Про Державний бюджет на 2008 рік, Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп від 22.05.2008 року, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати дій управління пенсійного фонду в Іванківському районі Київської області щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 додаткової пенсії та доплат, як дітям війни і за проживання на радіоактивно забрудненій території, неправомірними.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області зробити перерахунок та стягнути перераховану додаткову пенсію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до ст. 51 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі 15% мінімальної пенсії за віком, розраховуючи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність за період з l5.04.2010 року з урахуванням проведених виплат.

Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в Іванківської районі Київської області здійснити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перерахунок та виплату перерахованих сум підвищення до пенсії відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей, війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком виходячи з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за період з 15.04.2010 року з урахуванням вже виплачених сум.

Зобов`язати відповідача - управління Пенсійного фонду України в Іванівському районі Київської області зробити перерахунок доплати за проживання на радіоактивно забрудненій території, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виходячи з встановленого розміру однієї мінімальної заробітної плати, згідно ст. 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 15.04.2010 року з урахуванням вже виплачених сум та стягнути перераховану суму.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського Апеляційного Адміністративного суду через Іванківський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: