Справа № 520/12812/19
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 р.Справа № 520/12812/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Мороза М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛІС" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 27.12.19 року по справі № 520/12812/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛІС"

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛІС" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Харківській області від 18.11.2019 № 2228 "Про проведення документальної планової перевірки ТОВ "Еколіс" (код за )".

Рішенням Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2019р. адміністративний позов залишено без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКОЛІС" , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подало апеляційну скаргу , вважає , що рішення суду першої інстанції неправильним та таким, що підлягає скасуванню в повному обсязі в зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Вказує , що всупереч нормам Податкового кодексу України, контролюючий орган вирішив провести планову перевірку з 09 грудня 2019 року, але перевіряти своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплату усіх, передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, починаючи з 01.01.2016 р., що перевищує строк давності, визначений ст. 102 Податкового кодексу України. Таким чином оскаржений наказ Головного управління ДПС у Харківській області від 18.11.2019 р. № 2228 видано з порушенням строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України. Також, вказує , що ТОВ "Еколіс" знаходиться на території проведення антитерористичної операції - м. Ізюм Харківської області, та здійснює діяльність в зоні проведення антитерористичної операції, що є безумовною підставою для застосування мораторію на проведення перевірок органами і посадовими особами, уповноваженими законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, передбачений ст. 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вважає, що оскаржений наказ відповідача є неправомірними та таким, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому підлягає скасуванню. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року , ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ "Еколіс" задовольнити у повному обсязі.

ГУ ДПС у Харківській області, ознайомившись з доводами та аргументами ТОВ «ЕКОЛІС», покладеними в обґрунтування апеляційної скарги, подала до суду відзив на апеляційну скаргу та вважає їх безпідставними і помилковими, а апеляційну скаргу відповідно такою, що не підлягає задоволенню. Вважає , що жодним чином не довів власні вимоги щодо протиправності зазначеного наказу, а тому апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 без змін.

Сторони по справі повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 18.11.2019 Головним управлінням ДПС у Харківській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 41.1 статті 41, пунктів 61.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 75.1 статті 75, статті 77, статті 82 Податкового кодексу України та затвердженого ДПС України плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2019 рік прийнято наказ №2228 "Про проведення документальної планової перевірки ТОВ "ЕКОЛІС" (), за адресою: вул.Гоголя, буд.15/1, кв. (офіс) 45, м.Ізюм, Харківська область, з 09 грудня 2019 тривалістю 10 робочих днів за період діяльності з 01.01.2016 по 30.09.2019 з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати усіх, передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Копію вказаного наказу разом з повідомленням від 18.11.2019 №200 отримано позивачем 21.11.2019, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Не погоджуючись із спірним наказом, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган довів правомірність прийнятого рішення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, визначаються Податковим кодексом України.

Так, відповідно п. п. 20.1.2 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з ст. 75 Податкового кодексу України передбачено право контролюючого органу проводити камеральні, документальні (планові або позапланові: виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 75.1.2. ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Згідно з п. 77.1 ст. 77 Податкового кодексу України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

Відповідно до п. 77.4 ст.77 Податкового кодексу України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Положеннями ст. 77 Податкового кодексу України визначено порядок призначення документальної планової перевірки. Підставою ж призначення документальної планової перевірки є її наявність у затвердженому плані-графіку.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З метою забезпечення єдиного підходу до формування щоквартального плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків наказом Міністерства фінансів України від 02 червня 2015 року № 524 затверджено Порядок формування плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків (далі - Порядок).

За положеннями пункту 1 цього Порядку, річний план-графік для документальних планових перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства України, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, складається відповідно до вимог статті 77 розділу ІІ Податкового кодексу України.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки. Оновлення річного плану-графіка здійснюється у разі його коригування.

Згідно з пунктом 4 розділу І цього Порядку до плану-графіка відбираються платники податків відповідно до вимог статті 77 Податкового кодексу України.

За правилами пункту 5 Порядку встановлено, що план-графік складається із планів-графіків територіальних органів ДФС та затверджується Головою ДФС.

Затверджений план-графік є обов`язковим для виконання всіма підрозділами територіальних органів ДФС.

Аналіз вищевказаних норм свідчить, що планова документальна перевірка платника податків може бути призначена контролюючим органом у разі, коли її проведення передбачене сформованим та затвердженим планом-графіком, який оприлюднений на офіціальному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику.

Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку Проекти річних планів-графіків складаються територіальними органами ДФС не пізніше 01 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки, квартальних планів-графіків - не пізніше 20 числа останнього місяця поточного кварталу засобами інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Разом з проектом плану-графіка (коригування плану-графіка) формуються інформаційно-аналітичні довідки за кожним платником податків з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем ДФС.

Після остаточного узгодження проектів планів-графіків (коригування планів-графіків) територіальні органи ДФС надають департаментам аудиту та податків і зборів з фізичних осіб засобами автоматизованої інформаційної системи "Управління документами" плани-графіки (коригування планів-графіків) з відповідними додатками та обґрунтування підстав включення платника податків до плану-графіка (коригування плану-графіка).

Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку, до плану - графіку включаються платники податків, які за результатами господарської діяльності мають найбільші ризики несплати до бюджету податків та зборів, платежів.

Судом встановлено, що ТОВ "ЕКОЛІС" було включено до річного плану-графіку проведення планових перевірок платників податків на 2019 рік, який був своєчасно розміщений на офіційному веб-сайті ДФС України, з дотриманням процедури такого включення, що підтверджується відповідним витягом з плану-графіка перевірок, листами ГУ ДФС у Харківській області № 8922/8/20-40-14-13-15 від 30.11.2018 та Державної фіскальної служби України № 399802/7/99-99-14-03-04-17 від 22.12.2018.

Відтак, податковим органом винесено наказ про проведення перевірки позивача згідно плану-графіку, затвердженому у встановленому законодавством порядку, який є чинним, жодні відомості щодо оскарження порядку його формування відсутні.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року по справі №820/3481/17.

Доводи апеляційної скарги, що оскаржуваним наказом передбачається проведення перевірки ТОВ "ЮБК ПЛЮС" щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених Податковим кодексом України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладеного на контролюючі органі поза строками встановленими ст. 102 ПК України, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи судом апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з п. 102.1 ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, контролюючий орган в разі проведення перевірки щодо дотримання вимог податкового законодавства в частині сплати податку на додану вартість має враховувати вимоги ст. 102 ПК України.

Відповідно до п. 49.19 ст. 49 ПК України, якщо податкова декларація за квартал, півріччя, три квартали або рік розраховується наростаючим підсумком на підставі показників базових податкових періодів, з яких складаються такі квартал, півріччя, три квартали або рік (без урахування авансових внесків), згідно з відповідним розділом цього Кодексу, зазначена податкова декларація подається у строки, визначені пунктом 49.18 цієї статті для такого базового звітного (податкового) періоду, крім податкової декларації з податку на прибуток, яка розраховується наростаючим підсумком за рік.

При цьому, суд зазначає, що приписами п. 46.2 ст. 46 ПК України визначено, що платник податку на прибуток подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Згідно п.п. 49.18.6 п. 49.18 ст. 49 ПК України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на прибуток для податкової декларації, яка розраховується наростаючим підсумком за рік, - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року.

Сторонами не заперечується подання позивачем податкової декларації з податку на прибуток за 2016 рік у 2017 році.

Оскільки позивачем у 2017 році подано податкову декларацію з податку на прибуток приватних підприємств за 2016 рік, контролюючий орган має право провести перевірку платника податків щодо формування показників такої декларації не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації - 02.03.2017, що було дотримано при виданні спірного наказу.

Податковий орган вказує, що донарахування податкових зобов`язань при цьому може бути здійснено в межах 1095 днів, тобто починаючи з 4-го кварталу 2016 року, що також не заперечувала представник позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову , оскільки позивачем не доведено того, що контролюючим органом під час проведення перевірки буде порушено вимоги ст. 102 ПК України. Отже, ймовірне порушення контролюючим органом приписів ст. 102 ПК України під час проведення перевірки не може бути підставою для скасування наказу про проведення перевірки.

Щодо застосування до спірних правовідносин норм Законів України №1669-VII та №1726-VIII, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону № 1669-VII органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб`єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Аналіз викладеної норми доводить, що предметом заборони є перевірки щодо здійснення уповноваженими законами органами державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, до яких податкові правовідносини не належать, як з огляду на положення статей 1, 3, 4 Господарського кодексу України, так і на положення пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України.

Пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1726-VIII установлено, що на період проведення антитерористичної операції забороняється проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України суб`єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Зазначене положення пов`язує заборону проведення перевірки із провадженням суб`єктом господарювання своєї діяльності в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Суд зазначає, що положення Закону №1726-VIII не можуть бути підставами правового регулювання спірних правовідносин, з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства. Оскільки норми наведеного закону не відповідають встановленим Податковим кодексом України засадам, його положення не можуть застосовуватися у межах спірних правовідносин, з огляду на положення загально-правового принципу конкуренції загальної та спеціальної норми права.

Відтак, за своїм правовим навантаженням норми Закону №1726-VIII не регулюють спірні правовідносини.

Оцінка спірних правовідносин має здійснюватися виходячи із положень загально-правового принципу конкуренції загальних та спеціальних норм на користь останньої, тобто до спірних правовідносин слід застосовувати виключно норми Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.02.2020р. у справі №805/636/18-а, від 04.09.2018 по справі № 805/3894/17-а, від 27.11.2018 по справі № 805/4685/17-а.

Приймаючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2019 року по справі № 520/12812/19 залишити без змін.

.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 01.06.2020 року