Справа № 360/1771/20
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

04 червня 2020 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1771/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Ляшенка Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дії та рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

29.04.2020 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Ляшенка Миколи Олексійовича (далі - представник позивача) в інтересах ОСОБА_2 (далі - позивач) до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними рішення та дії Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до трудового стажу період роботи у Ворошиловградському заводі «Ремпобуттехніка» у період з 01.01.1984 по 01.07.1987 на підставі показань свідків;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати на оплату судового збору і витрати, пов`язані з розглядом справи у загальній сумі 2840,80 грн, з яких судовий збір 840,80 грн, витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме з витребуванням доказів та підготовкою до розгляду справи - 2000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач звернувся до відповідача зі заявою від 04.06.2019 про призначення йому пенсії за віком та надав усі наявні у нього на той час документи для підтвердження свого трудового стажу.

Згідно записів у трудовій книжці позивача його загальний трудовий стаж на час звернення за пенсією, тобто на 04.06.2019 складає 42 роки 4 місяці 15 днів, а загальний трудовий стаж станом на 01.01.2004, який необхідний для призначення пенсії, - 26 років 11 місяців 13 днів.

Рішенням від 18.07.2019 №4000/03-18 у призначенні позивачу пенсії за віком відмовлено у зв`язку з тим, що загальний стаж роботи складає 22 роки 08 місяців 14 днів, що не відповідає вимогам п. 1 ст. 26 Закону. До розрахунку пенсії в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком, не враховано період роботи з 01.01.1984 по 01.07.1987 у зв`язку з тим, що в трудовій книжці при звільненні стоїть печатка іншого підприємства, уточнюючої довідки не надано.

Підтвердити факт роботи позивача у тоді Ворошиловградському заводі «Ремпобутгехніка» у період з 01.01.1984 по 01.07.1987 шляхом надання відповідної уточнюючої довідки із самого цього підприємства не можливо у зв`язку з перебуванням підприємства на тимчасово окупованій території Луганської області.

Факт роботи позивача ОСОБА_2 на Ворошиловградському заводі «Ремпобуттехніка» у період із 01.01.1984 по 01.07.1987 можуть підтвердити в якості свідків його колеги по роботі на підприємстві мешканці Біловодська: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Позивач повторно звернувся до відповідача 20.03.2020 із повторною заявою про призначення йому пенсії за віком, але листом від 03.04.2020 вих. № 50/М-14 у призначенні пенсії позивачу відмовлено.

З посиланням на норми Конституції України та Закону України "Про пенсійне забезпечення", представник позивача вважає, що рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, оформлене листом від 03.04.2020 вих. № 50/М-14, є необґрунтованим і незаконними.

19.05.2020 до Луганського окружного адміністративного суду через відділ діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) відповідачем надано відзив на позов (арк. спр. 96-97).

В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що позивач звернувся 04.06.2019 до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком.

Відповідачем, за результатами розгляду заяви позивача та наданих документів, відмовлено у призначені пенсії позивачу (рішення від 18.07.2019 № 4000/03-18), загальний стаж роботи якого складає 22 роки 08 місяців 14 днів, що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-ІV.

На зворотному боці розписки-повідомлення від 12.07.2019 міститься запис, в якому заявник просить надати йому відмову без урахування трудового стажу за період з 01.01.1984 по 01.07.1987 та повідомлено про надання додаткових документів (про стаж).

До загального стажу роботи не враховані періоди роботи за записами трудової книжки: - з 01.01.1984 по 01.07.1987, робота на «Ворошиловградском заводе Рембыттехника» (мовою оригіналу) - у зв`язку з тим, що в трудовій книжці запис при звільненні завірено відтиском печатки іншого підприємства, уточнюючої довідки не надано

Із витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Міністерства юстиції України, наданих позивачем до суду, не вбачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «ЛУГАНСЬКРЕМПОБУТТЕХНІКА» та відкрите акціонерне товариство «ОБЛРЕМПОБУТТЕХНІКА» є правонаступниками підприємства «Ворошиловградский завод Рембыттехника» (мовою оригіналу). Відомості щодо ліквідації підприємства «Ворошиловградский завод Рембыттехиика» (мовою оригіналу), на якому працював позивач, відсутні.

20.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою довільної форми, в якій просив зарахувати до трудового стажу період роботи на Ворошиловградському заводі «Ремпобуттехніка» у період з 01.01.1984 по 01.07.1987. Документального підтвердження робити свідків разом з позивачем на вказаному підприємстві у зазначений період до управління не надано.

Позивач повторно не звертався до відповідача з заявою про призначення пенсії встановленого зразка.

Рішення по суті щодо призначення позивачу пенсії відповідно до Порядку № 22-1 не приймалося, а лист від 03.04.2020 № 50/М-14 має роз`яснювальний характер та не може тягти для позивача правових наслідків.

Відповідач вважає свої дії правомірними, позовні вимоги необґрунтованими, та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 04.05.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (арк. спр. 42-44).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями документів, а саме: паспорту громадянина України (арк. спр. 16, 79), довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (арк. спр. 17, 78).

04.06.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком, зареєстровану за номером 9 (арк. спр. 76), надавши до заяви документи зазначені в розписці - повідомленні (арк. спр. 77).

В розписці - повідомленні до заяви від 04.06.2019 зареєстрованої за номером 9 спеціалістом ОСОБА_6 зазначено перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, за період з 01.01.1984 по 01.07.1987 та з 20.09.1993 по 31.12.2003, строк подання таких документів - до 03.09.2019 (арк. спр. 77).

12.07.2019 позивач на зворотному боці розписки-повідомлення здійснив запис, про надання йому відмови без урахування трудового стажу за період з 01.01.1984 по 01.07.1987 (арк. спр. 77 зв.б.).

Рішенням № 400/03-18 від 18.07.2019 відповідачем відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком в обґрунтування якого зазначено, що ,загальний стаж роботи складає 22 роки 8 місяців 14 днів, що не відповідає вимогам п. 1 ст. 26 Закону. До розрахунку пенсії в загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за віком не враховано період роботи з 01.01.1984 по 01.07.1987 в Ворошиловградському заводі «Ремпобуттехніки» у зв`язку з тим, що в трудовій книжці при звільненні стоїть печатка іншого підприємства, уточнюючої довідки не надано (арк. спр. 20, 94).

20.03.2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком довільної форми (арк. спр. 32-36).

Листом № 50/М-14 від 03.04.2020 відповідач повідомив позивачу необхідність звернення до суду з метою підтвердження трудового стажу за відсутністю порядку (арк. спр. 38).

Дослідженням записів у трудовій книжці НОМЕР_2 від 05.07.1976 (арк. спр. 18-19, 80-81) у межах спірних правовідносин, судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача:

Ворошиловградський завод «Ремпобуттехніка»:

запис 11. 01.01.1984 прийнятий по переводу слюсарем - ремонтником СПТ 3 розряду;

запис 12. 01.07.1987 звільнений по переводу в Біловодський РБК на підставі наказу ОПУ № 63 від 03.03.1987.

Предметом спору у даній справі є оцінка наявності у позивача необхідного стажу роботи для призначення пенсії за віком; правомірності рішень відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз. 1 статті 92 Конституції України).

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у ст.36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (абзац перший частини першої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

На момент звернення позивача із заявою (04.06.2019) та повторною заявою (20.03.2020) йому виповнилось 60 років, відповідно, позивач досяг віку, який, за наявності необхідного стажу, дає право на призначення пенсії за віком за статтею 26 Закону №1058-IV.

У відповідності до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі (пункт 17 Порядку № 637).

За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника (пункт 18 Порядку № 637).

Тобто, підтвердження трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків здійснюється лише за умови, якщо відсутні документи про наявний трудовий стаж і неможливість їх отримання.

Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно з абзацом сьомим пункту 20 Порядку № 637 у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

В трудовій книжці позивача запис про звільнення 01.07.1987 з Ворошиловградського заводу «Ремпобуттехніка» (запис 12) завірено печаткою Сєвєродонецького (не розбірливий текст) Ворошиловградського виробничого об`єднання «Облремпобуттехніка» (арк. спр. 19).

Щодо доводів відповідача про наявність на записі про звільнення позивача Ворошиловградського заводу «Ремпобуттехніка» (запис 12) печатки іншої установи, а не Ворошиловградського заводу «Ремпобуттехніка», суд зазначає таке.

Відомості щодо Ворошиловградського заводу «Ремпобуттехніка» в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні (арк. спр. 27).

Однак, Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) створено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 118, а у 1990 році місто Ворошиловград перейменовано у місто Луганськ.

Отже, станом на час створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України мало іншу назву.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Так, згідно з п.п. 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення п.2.3, 2.4 Інструкції №58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до п.п. 2.6.-2.9 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі необхідності власник або уповноважений ним орган видає працівникам на їх прохання завірені виписки з трудових книжок відомостей про роботу. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Відповідно до абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Суд зазначає, що станом на час внесення спірних записів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), положення якої подібні положенням Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 зроблено правовий висновок, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Суд звертає увагу, що записи трудової книжки позивача містять відомості щодо переведення позивача у спірний період, що є підтвердженням трудової діяльності позивача.

З огляду на наведене, суд вважає, що період роботи позивача з 01.01.1984 по 01.07.1987 (3 роки 6 місяців 1 день) повинний бути врахований до загального страхового стажу.

Відповідно до статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Згідно норм пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

З аналізу наведених норм вбачається, що у зв`язку зі зверненням позивача щодо призначення пенсії пенсійний орган був зобов`язаний перевірити копії відповідних документів та у разі виявлення невідповідностей вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством.

Судом установлено, що у розписці - повідомленні до заяви від 04.06.2019 за № 9 зазначався перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії, зокрема, до 03.09.2019 пропонувалося надати довідку про стаж роботи позивача, при цьому 12.07.2019 позивач просив надати відмову в призначенні пенсії без врахування трудового стажу за спірний період з 01.01.1984 по 01.07.1987.

Рішенням від 18.07.2019 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії. надавши оцінку записам трудової книжки позивача, зокрема період з 01.01.1984 по 01.07.1987.

20.03.2020 позивач повторно звернувся до відповідача з метою призначення пенсії за віком з урахування періоду з 01.01.1984 по 01.07.1987, та листом від 03.04.2020 № 50/М-14 відповідач повідомив про відсутність підстав призначення пенсії

З матеріалів справи встановлено що відповідачу не надавались уточнюючі довідки щодо роботи у спірний період, що не заперечується позивачем.

За приписами пункту 4.3 Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу начальника управління щодо розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління.

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Відповідач розглянув заяву позивача про призначення пенсії за віком від 20.03.2020 в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян», та надав відповідь листом від 03.04.2020 № 50/М-14 без прийняття рішення.

У відзиві на позов відповідач посилається на невідповідність заяви позивача від 20.03.2020 вимогам Порядку № 22-1, однак, суд не погоджується з такою позицією відповідача з огляду на таке.

Аналіз змісту заяви від 20.03.2020 очевидно дає змогу оцінити намір заявника.

Відмовивши позивачу в розгляді його заяви по суті, відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача, як пенсіонера (верстви населення, яка навпаки потребує особливої уваги з боку держави в частині дотримання конституційних гарантій).

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 748/696/17.

Не прийняття відповідачем рішення за результатами розгляду заяви про призначення пенсії є бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, а тому спосіб захисту, обраний позивачем у позові підлягає корегуванню з огляду на встановлені судом обставини, а саме замість визнання протиправними рішення, викладеного в листі від 03.04.2020 № 50/М-14, та дій відповідача суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не прийняття рішення за заявою позивача.

Щодо позовних вимог зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до трудового стажу період роботи у Ворошиловградському заводі «Ремпобуттехніка» у період з 01.01.1984 по 01.07.1987 на підставі показань свідків, суд зазначає.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання відповідачу документального підтвердження роботи свідків з позивачем у спірний період.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем зараховано позивачу до трудового стажу 22 роки 8 місяців 14 днів та не зараховано 3 роки 6 місяців 1 день, з урахуванням яких загальний трудовий стаж позивача становить всього 26 років 2 місяці 15 днів.

Оцінка позиції відповідача щодо неврахування позивачу до трудового стажу період роботи у Ворошиловградському заводі «Ремпобуттехніка» у період з 01.01.1984 по 01.07.1987 через невідповідність печатки у трудовій книжці надана судом вище за текстом та визнано необгрунтованою.

Тобто, на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії (20.03.2020) позивачу виповнилось 60 років та позивач мав понад 26 років страхового стажу, що відповідає умовам статті 26 Закону № 1058-IV.

За приписами статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_2 про призначення пенсії;

- зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 20.03.2020 пенсію за віком за заявою без номера від 20.03.2020.

Щодо вимоги відшкодувати витрати, пов`язані з розглядом справи, суд зазначає таке.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, у розмірі 2000,00 грн представником позивача надано: копію договору, укладеного ОСОБА_2 з Приватним підприємством «Юридична фірма «ФОРТУНА» про надання юридичних послуг № 01/20-ас від 10.03.2020 (арк. спр. 12-13) та квитанцію до прибуткового касового ордера від 15.04.2020 (арк. спр. 39).

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера від 15.04.2020 від ОСОБА_2 на підставі договору про надання юридичних послуг № 01/20-ас від 10.03.2020 ПП «Юридична фірма «ФОРТУНА» прийнято 2000,00 грн.

Разом з цим, умовами договору є оплата послуг щодо юридичних послуг, правової допомоги, а також представництва інтересів позивача в усіх підприємствах, органах і організаціях і судах при вирішенні питань, що виникли, виникають або можуть виникнути у нього у зв`язку з потребою реалізації ним свого конституційного права на пенсію за віком (пункт 1.1 вказаного Договору).

Відповідно до підпункту «г» пункту 5.1 Договору за збір, копіювання і роздруківку необхідних документів, їх підготовку і друк та надання юридичних консультацій з питань, обумовлених у Договорі - виплати Виконавцю визначену за домовленістю Сторін грошову винагороду в сумі 2000,00 грн.

З наданих представником позивача документів не можливо встановити об`єм виконаних робіт. На підтвердження витрат до позову не надано рахунку за надані послуги з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількості годин, витрачених на кожну з цих послуг.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Тобто, витрати на професійну правничу допомогу відшкодовуються лише у випадку її надання адвокатом, однак, представником позивача Ляшенком М. не надано суду доказів наявності у нього свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

В Єдиному реєстрі адвокатів України також відсутні відомості відносно Ляшенка Миколи Олексійовича як адвоката.

З аналізу наведених норм судом встановлено, що КАС України не передбачено відшкодування витрат за надані юридичні послуги особою, яка не є адвокатом, а тому не може надавати професійну правничу допомогу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Що стосується витрат пов`язаних з розглядом справи, а саме витребування доказів та підготовкою до розгляду справи, суд зазначає, що представником позивача не надано суду доказів понесення таких витрат та їх вартості.

Таким чином, суд дійшов висновку, що представником позивача взагалі не надано суду належних доказів, які б підтверджували розмір витрат в сумі 2000,00 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що надані документи не підтверджують розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Предметом спору у даній справі є відмова відповідача призначити позивачу пенсію та зобов`язання органу Пенсійного фонду України відновити порушене право.

Відповідно, обрання неналежного способу захисту порушених прав фактично не змінює тієї обставини, що вимоги позивача є правомірними.

З огляду на те, що судом встановлено порушення відповідачем конституційного права позивача на перерахунок пенсії як складової частини права на соціальний захист, внаслідок чого позовні вимоги фактично підлягають задоволенню, лише з корегуванням обраного позивачем способу судового захисту, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Ляшенка Миколи Олексійовича в інтересах ОСОБА_2 до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправними дії та рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_2 про призначення пенсії.

Зобов`язати Біловодське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місце знаходження: 92800, Луганської області, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, ідентифікаційний код 41247269) призначити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 20.03.2020 пенсію за віком за заявою без номера від 20.03.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місце знаходження: 92800, Луганської області, Біловодський район, смт. Біловодськ, вул. Центральна, буд. 77, ідентифікаційний код 41247269) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, але не менше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Т.В. Смішлива