Справа № 580/3504/19
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3504/19 Головуючий у І інстанції - Кульчицький С.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області, в якому просив визнати протиправною і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 02 липня 2019 № Ф-12004-17 в сумі 10 955 грн. 48 коп.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 вказав, що він є фізичною особою-підприємцем, перебуває на 3 групі спрощеної системи оподаткування та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, а тому звільнений від сплати єдиного внеску у 2017 році, нарахованого відповідно до оскаржуваної вимоги.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДПС у Черкаській області про сплату боргу (недоїмки) від 02.07.2019 № Ф-12004-17 в сумі 10 955 грн 48 коп.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ГУ ДПС у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач вважає, що ФОП - платники єдиного податку та ФОП, які перебувають на загальній системі оподаткування, звільняються від сплати за себе ЄСВ, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу згідно приписів ч. 4 ст. 4 Закону України «Про облік та збір единого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774- VIІІ.

ГУ ДПС у Черкаській області, вважає, що фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII, не є пенсіонерами за віком у розумінні Закону України «Про облік та збір единого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI і зобов`язані нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах.

Також, Відповідач звертає увагу, що вказана вище норма діяла до 31 грудня 2017 року.

Позивач, в рамках встановлено судом строку, відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25 січня 2002 року, та з 01 квітня 2016 року - перебуває на спрощеній системі оподаткування - 3 група.

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 Позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-XII (далі - Закону № 2262-XII).

02 липня 2019 року ГУ ДПС у Черкаській області відповідно до ст. 25 Закону України «Про облік та збір единого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів Позивачу сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-12004-17 в сумі 10 955 грн. 48 коп.

Не погоджуючись з вказаною вимогою, ОСОБА_1 звернувся із скаргою до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 19 серпня 2019 року № 39831/6/99-99-11-05-02-25 вимогу від 02 липня 2019 року № Ф-12004-17 залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні скарги Позивача, Державна фіскальна служба України вказала, що з 01 січня 2018 року фізичні особи-підприємці, які досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (60 років та мають страховий стаж, зокрема з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - не менше 25 років) та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (незалежно від виду пенсії), звільнятимуться від сплати єдиного внеску за себе.

Відповідно до даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості Позивача станом на 30 червня 2019 року становить 10 955 грн. 48 коп., яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань проведених контролюючим органом до набуття Позивачем статусу «пенсіонер, який досяг пенсійного віку».

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що наявність пільги щодо сплати єдиного внеску, яка надається пенсіонерам за віком, не може бути поставлена у залежність від обраного ними виду пенсії.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що основними умовами надання такої пільги є: досягнення пенсійного віку та отримання пенсії, призначеної відповідно до закону.

Крім того, суд першої інстанції при прийняття оскаржуваного рішення використав висновки Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2019 року у справі № 814/779/17.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про облік та збір единого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI) до платників єдиного внеску відносяться фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

За приписами ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з абз. 24 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV) пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до абз. 22 ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до приписів ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії.

Таким чином, різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку (встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV), не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

Також, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який використав висновки Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2019 року у справі № 814/779/17 при вирішенні даної справи.

А саме: досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону № 1058-IV, є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що логічно виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є нормативно визначеною підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Крім того, ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного ст. 26 Закону № 1058-IV, виключно на добровільних засадах.

Тобто, колегія суддів, проаналізувавши вказану Постанову Великої палати Верховного Суду від 21.04.2019 року у справі № 814/779/17, приходить до висновку, що якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію у зв`язку з вислугою років, то така фізична особа - підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.

Крім того, ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

У справі № 810/6679/13-а Верховний Суд погодився із висновками судів, що фізична особа, якій призначено пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ, також звільнена від сплати єдиного внеску.

Надаючи оцінку обставинам даної адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції враховав, що на час виникнення спірних правовідносин Позивач досяг пенсійного віку, який дає право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.

Згідно зі ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та станом на 01.01.2017 року досяг віку, передбаченого ст. 26 Закону № 1058-IV.

Наявність у Позивача страхового стажу не менше 15 років Відповідачем не заперечується.

У відповідності до абз. 1 п. 13 розділу Розділ XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України «Про Кабінет Міністрів України», «Про державну службу», «Про Національний банк України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про судоустрій і статус суддів», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач, маючи право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV, скористався правом обрати інший закон, який надає йому право на призначення пенсії, у зв`язку з чим отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1058-IV.

Колегія суддів не погоджується з доводами Відповідача, що особа, звільнена з військової служби не є пенсіонером за віком у розумінні Закону № 2464-VI і зобов`язана нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах, оскільки Позивач керуючись ст. 10 Закону № 1058-IV обрав той вид пенсійного забезпечення який вважав за можливий, а саме пенсію за вислугою років.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не було підстав для нарахування Позивачу єдиного внеску за 2017 рік та задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ГУ ДПС в Черкаській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П.Мельничук

Судді: І.О.Лічевецький

О.М.Оксененко

Повний текст складено 04.06.2020 року.