Справа № 380/2976/20
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №380/2976/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, із вимогами:

-визнати протиправним та скасувати пункт 29 рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27.01.2020 року №9 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням такому ІІ групи інвалідності;

-зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з урахуванням проведених виплат;

-встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, зобов`язавши Міністерство оборони України у місячний термін, з дня набрання законної сили рішенням суду у даній справі, подати звіт про його виконання.

Ухвалою судді від 17.04.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання і залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівський обласний військовий комісаріат.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 01.12.2016 року органами МСЕК проведено первинний огляд ОСОБА_1 та за результатами огляду встановлено III групу інвалідності, у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини, про що видано довідку до акту огляду МСЕК.

За результатом повторного огляду Львівським обласним центром МСЕК з 28.11.2019 позивачу встановлено II групу інвалідності, у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини безтерміново, про що видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №322705.

У зв`язку з встановленням II групи інвалідності, у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у грудні 2019 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, надавши необхідні копії документів для направлення до Міністерства оборони України.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 27.01.2020 №9, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що зміна групи інвалідності відбулась у позивача понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Позивач вважає, що такими діями відповідач діяв всупереч частини 2 статті 2 КАС України та грубо порушив його конституційні права на належне соціальне забезпечення від держави, а тому звернувся до суду за захистом свої прав.

08.05.2020 року від третьої особи засобами поштового зв`язку надійшли до суду письмові пояснення щодо предмету спору. У своїх поясненнях третя особа зазначає, що Львівським обласним військовим комісаріатом було 03.01.2020 року направлено пакет документів позивача до головного розпорядника коштів для прийняття рішення. Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у призначенні одноразової грошової допомоги старшому лейтенанту в запасі ОСОБА_1 відмовлено (протокол №9 від 27.01.2020). Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 18.02.2020 року №1621. Львівський ОВК погоджується з таким рішенням розпорядника бюджетних коштів.

Ухвалою суду від 15.05.2020 року відповідачу Міністерству оброни України було продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву, встановлений ухвалою судді від 17.04.2020 року про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі.

29.05.2020 року від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що 01.12.2016 року під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено інвалідність III групи, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим, виплачена одноразова грошова допомога.

У подальшому, з 28.11.2019 року під час повторного огляду позивачу встановлено II групу інвалідності внаслідок цієї ж причини.

Тож, відповідач вважає, що оскільки зміна групи інвалідності відбулася понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності, відсутні підстави для призначення одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, а тому рішення Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової допомоги є правомірним.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, письмові пояснення третьої особи, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у період з 09.07.2014 року по 03.12.2014 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, під час якої отримав травми, пов`язані із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою Військово-лікарської комісії про обставини травми від 17.02.2015 року, витягом з протоколу засідання ВЛК Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 29.10.2015 року №735.

05.05.2015 року ОСОБА_1 було видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 .

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальною комісією до довідки МСЕК серії 12 ААА №001849, позивачу 11.11.2015 року встановлено 25% втрати працездатності.

01.12.2016 року Обласною МСЕК №3 було проведено первинний огляд позивача та за результатами огляду встановлено III групу інвалідності, у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, у якій вказано дату чергового переогляду 01.12.2017 року.

За результатом повторного огляду Обласною МСЕК №2 з 28.11.2019 ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності, у зв`язку з травмою, що пов`язана з захистом Батьківщини безтерміново, про що видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №322705.

24.12.2019 року позивачу було видано посвідчення особи з інвалідністю ІІ групи серії НОМЕР_2 .

У грудні 2019 року, у зв`язку з встановленням ОСОБА_1 II групи інвалідності, у відповідності до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», він звернувся до Львівського обласного військового комісаріату із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, надавши копії документів для направлення до Міністерства оборони України.

Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення, яке оформлене протоколом від 27.01.2020 №9, про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Вказано, що зміна групи інвалідності у ОСОБА_1 відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернувся за захистом свої прав щодо здійснення належної виплати одноразової грошової допомоги у визначеному законом порядку до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII (надалі по тексту - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до частин 1, 2 статті 16 Закону №2011-XII, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі по тексту - Порядок №975).

Відповідно до пункту 2 Порядку №975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Суд звертає увагу, що з урахуванням частої зміни законодавства у справах цієї категорії насамперед потрібно встановити, які правові норми регулюють відносини сторін на час виникнення спору.

Водночас, суд зазначає, що предметом спору у цій справі є вимога щодо вирішення питання про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло станом на листопад 2019 року.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року №1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги, у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Суд звертає увагу, що обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (у тому числі в редакції, що діяла на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-XII підлягає застосуванню до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (грудень 2016 року) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла.

З часу первинного встановлення ступеню втрати працездатності (грудень 2016 року) до дня встановлення II групи інвалідності (листопад 2019 року) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому, причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловлював у постановах від 21.08.2019 року у справі №806/2187/18, від 22.08.2019 року у справі №806/2180/18, від 31.10.2019 року у справі №806/815/16, від 20.02.2020 року у справі №806/714/18, від 04.03.2020 року у справі №240/5765/18 та від 12.03.2020 року у справі №280/148/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 відсутня одна з обов`язкових умов на призначення одноразової грошової допомоги, а саме, дотримання дворічного строку після первинного встановлення інвалідності до зміни групи інвалідності, а тому відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.

Більше того, суд вважає необгрунтованими посилання позивача на постанови Верховного Суду у справах №806/922/16, №440/3564/18, №750/5074/17, №820/2504/18, №295/3091/17 та №825/1380/18, № 820/4143/18, №825/1380/18, оскільки спір у даній справі не є тотожним спорам, по яких Верховним Судом приймалися відповідні постанови.

Так, у справах №806/922/16, №440/3564/18, №750/5074/17, №820/2504/18, №295/3091/17 та №825/1380/18 взято до уваги, що проведено первинний огляд та визначено інвалідність позивачам до 01.01.2014 року.

У справі №820/4143/18 суд виходив із того, що між первинним встановленням групи інвалідності і датою прийняття рішення компетентним органом про встановлення особі вищої групи інвалідності не пройшло двох років.

У справі №825/1380/18 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 5% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а група інвалідності встановлена вперше під час вторинного огляду 20.09.2017 року.

Що стосується посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 21.06.2018 року у справі №760/11440/17 в подібних правовідносинах, то в останній суд дійсно дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.

В той же час, суд в даній справі застосовує останню правову позицію Верховного Суду, яка викладена у судових рішеннях з аналогічних спорів, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у справі №755/10947/17 (постанова від 30.01.2019 року).

У відповідності з ч.ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд зазначає, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, в рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, відповідно до п.58, якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, згідно ст.90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За змістом ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зважаючи на те, що суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду в місячний строк у суду відсутні.

Щодо судових витрат, то суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався у даній справі, а отже, враховуючи приписи ст.139 КАС України, судовий збір не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судовий збір стягненню із сторін не підлягає.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Львівський окружний адміністративний суд.

Суддя Сасевич О.М.