Справа № 308/8460/17
Суддя: Бенца К. К.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

05.06.2020 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Бенца К.К.

при секретарі Парова І.І.

за участі:

представника позивача - Зеленяк С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Дудурич І.В. про закриття провадження в справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 поданий в особі представника Зеленяка С.П. до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Деяк Катерини Каролівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконним, недійсним рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно і запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх скасування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 в особі уповноваженого представника Зеленяк С.П. звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Деяк Катерини Каролівни, ОСОБА_4 про визнання незаконним, недійсним і скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно і записів про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх скасування.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.04.2019 року до участі у справі за позовом ОСОБА_2 поданий в особі представника Зеленяка С.П. до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Деяк Катерини Каролівни, ОСОБА_4 про визнання незаконним, недійсним рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно і запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх скасування залучено правонаступників ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

22.10.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від представника відповідача ОСОБА_1 Дудурич Ігора Володимировича про закриття провадження у справі . Клопотання мотивує тим, що позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, зокрема зазначає, що між сторонами виникли приватноправові відносини, оскільки як зазначає позивач, рішення приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К. про державну реєстрацію прав індексний номер 35774410 від 20.06.2017 року, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, і запис про проведену державну реєстрацію №21011809 від 15.06.2017 року порушує його право на спадкування та оформлення права власності. Таким чином, обставини наведені у позовній заяві щодо підвідомчості даного спору місцевому суду в порядку Кодексу адміністративного судочинства України, є необгрунтованим, оскільки спір носить приватноправовий характер, а відтак справа повинна розглядатися в порядку Цивільно-процесуального кодексу.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_1 Дудурич Ігор Володимирович не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник позивача Зеленяк С.П. в судовому засіданні заперечив проти задоволення даного клопотання, зазначив, що у п. 8 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20 травня 2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» зазначено наступне: Відповідно до абзацу другого частини першої статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом статті 9 цього Закону державний реєстратор є державним службовцем, крім випадку, коли державним реєстратором є нотаріус. Повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси. Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб`єктами владних повноважень з питань реєстрації.Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Відповідачі приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Деяк Катерина Каролівна та Гуляш Крістіна Олександрівнав судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про дату час і місце розгляду справи.

Заслухавши заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з наступних підстав.

У відповідності до п.10 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України (в редакції від 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Згідно ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п.7 ч.1 ст.4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою до суду подано позов, в якому фактично оскаржується правомірність набуття ОСОБА_4 у 2017 році права власності на будинок, про що державним реєстратором приватним нотаріусом було зроблено відповідні записи.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Деяк К.К. рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 35774410 від 20.06.2017 року, на підставі якого проведено державну реєстрацію прав, і запис про проведену державну реєстрацію №21011809 від 15.06.2017 року порушує право позивача на спадкування та оформлення права власності.

Тобто, позивач фактично оспорює правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на будинок.

Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду,приймаючи у подібних правовідносинах постанову від 29.05.2019 у справі №826/9341/17 незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правила-ми адміністративного судочинства.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси (ч. 1 ст. 6 КАС України у редакції, чинній на час прийняття рішення).

За правилами п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час прийняття рішення) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За правилами ч. 1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права власності на спірний будинок внаслідок реєстрації цього нерухомого майна за фізичною особою.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 813/1362/16, 28 листопада 2018 року у справі № 825/642/18, 29 січня 2019 року у справі № 803/1589/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах.

Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції".

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносину їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує спір про право цивільне, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією права власності на будинок , а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи місцевого самоврядування, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Дана позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №396/2550/17.

Оскільки, спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, суд дійшов до висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, згідно приписів ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, з метою дотримання вимог чинного законодавства, суд приходить до переконання, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження по справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 19, 246 , 250КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 Дудурич Ігора Володимировича про закриття провадження у справі - задовольнити.

Провадження по справі за позовом ОСОБА_2 поданий в особі представника Зеленяка С.П. до приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Деяк Катерини Каролівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання незаконним, недійсним рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно і запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх скасування закрити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу. Відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби(COVID-19), строк апеляційного оскарження, зазначений в ухвалі суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 05 червня 2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца