Справа № 450/1040/20
Суддя: Мельничук І. І.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 450/1040/20 Провадження № 2-а/450/67/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Білецька А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення від 16.08.2019 року, закриття провадження у справах,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області про про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення серії АЕК №2297820 від 26.03.2020 року від 09.01.2020 року та закриття провадження у справі.

В обґрунтування позову покликається на те, що 26.03.2020 року інспектором роти № 3 батальйону № 1 Управління патрульної поліції у Львівській області лейтенантом поліції Жуком Ярославом Івановичем було винесено постанову серії ЕАК № 2297820 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до змісту постанови, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.З.Г. ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів. Вважає, що постанова про притягнення мене до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною, оскільки 26.03.2020 року близько 09 год. 30 хв., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Червоної Калини 57 у м. Львові, здійснював проїзд перехрестя. При виїзді на перехрестя загорівся жовтий сигнал. Керуючись п. 8.10, 8.11 ПДР України, він закінчив рух через перехрестя, оскільки при екстреному гальмуванні не міг зупинитися згідно вимог ПДР України. Після чого, був зупинений інспектором патрульної поліції.

Отже, позивача не погоджується із зазначеним рішенням інспектора та вважає, що не порушував правила дорожнього руху, постанову серії ЕАК № 2297820 від 26.03.2020 року вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою від 30.03.2020 року відкрите спрощене позовне провадження у справі.

04.05.2020 року на адресу суду в порядку ст. 162 КАС України від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги заперечує в повному обсязі, оскільки постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 була винесена за наслідками розгляду справ про адміністративне правопорушення на місці події відповідно до чинного законодавства. Зазначає, що Кальмук, як водій Т.З. , рухаючись по вулиці Ч. Калини повинен був відповідно до п. 12.4 ПДР здійснювати рух зі швидкістю не більше 50 км/год. Транспортний засіб зі швидкістю руху 50 км/год здатний зупинитися без екстреного гальмування та гальмівного шляху. Перед перехрестям, приблизно за 150 м, встановлені відповідні попереджувальні знаки. Таким чином, у позивача було достатньо можливостей для зупинки Т.З. на жовтий сигнал світлофора, за умови якщо б, позивач здійснював рух в межах допустимої швидкості для населеного пункту. Відповідно до п. 1.3. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги правил дорожнього руху. Згідно з п. 1.4. ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. В даному випадку, недотримання п. 8.7.3.ґ - рух на жовтий сигнал світлофора, наражає інших учасників руху на небезпеку, а тому його твердження позивача про неправомірність дій інспектора поліції вважає спростованими. Просить залишити позовну заяву без задоволення, оскільки поліцейський при винесенні постанови діяв у межах повноважень та відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАК № 2297820 від 26.03.2020 року, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 гривень.

Згідно вказаної постанови, 26.03.2020 року о 08 год. 43 хв. у м. Львові, просп.. Червоної Калини, 57, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, проїхав регульований пішохідний перехід на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п. 8.7.З.Г. ПДР - порушення проїзду на заборонений жовтий сигнал, що забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Положеннями ст. 222 КУпАП України встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів,зміцнення законності.

Згідно ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач зазначає, що 26.03.2020 року близько 09 год. 30 хв., він, керуючи транспортним засобом ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Червоної Калини 57 у м. Львові, здійснював проїзд перехрестя. При виїзді на перехрестя загорівся жовтий сигнал. Керуючись п. 8.10, 8.11 ПДР України, ОСОБА_1 закінчив рух через перехрестя, оскільки при екстреному гальмуванні не міг зупинитися згідно вимог ПДР України. Після чого, був зупинений інспектором патрульної поліції.

Відповідно до п. 8.7.3 «г» ПДР України жовтий сигнал забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Разом з тим положеннями п. 8.11. ПДР України передбачено, що водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п. 8.10. ПДР України у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Таким чином суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо можливого перевищення ОСОБА_1 швидкості руху автомобіля позивача, внаслідок чого ним було здійснено рух на жовтий сигнал світлофора, оскільки така була завелика для застосування гальмування без вдавання до екстреного для уникнення руху на жовтий сигнал світлофора, оскільки таке жодними доказами не підтвердження, постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення ОСОБА_1 швидкостей руху передбачених чинними ПДР до відзиву суду не представлено.

Суд звертає увагу на те, що працівниками поліції не було зібрано та представлено суду належних та допустимих доказів, які б могли підтвердити факт і встановити вину позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому суд дає віру тому, що позивач в даному випадку не порушував вимог правил дорожнього руху.

При цьому, суд наголошує, що постанова у справі про адміністративне правопорушення не може ґрунтуватись виключно на висновках працівників поліції, за відсутності доказів винуватості особи, отриманих не інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

У даній справі, крім висновків відповідача, який склав постанову у справі про адміністративне правопорушення, відсутні будь-які допустимі докази на підтвердження факту порушення позивачем ОСОБА_1 дорожнього руху, у зв`язку із чим, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» звернено увагу судів на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та зазначено про необхідність з`ясовування всіх обставин, перелічених у ст. 247, 280 КУпАП.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова винесена без врахування та належної перевірки всіх обставин справи щодо наявності чи відсутності в діях позивача ознак правопорушення, за яке законом передбачено адміністративну відповідальність, не наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачами ж жодних доказів правомірності винесених постанов представлено не було.

Таким чином, з огляду на вищевказане, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд вважає, що постанови по справі про адміністративне правопорушення підлягають скасуванню та справи про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень не доведена.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 241-246, 247, 286 КАС України, суд,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 - задоволити.

Постанову інспектора роти № 3, батальйону № 1 УПП у Львівській області лейтенантом поліції Жука Ярослава Івановича серії ЕАК № 2297820 від 26.03.2020 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. - скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяІ. І. Мельничук