Справа № 160/4535/20
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року Справа № 160/4535/20

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №60561120 від 17.03.2020р., -

ВСТАНОВИВ:

21.04.2020р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулося з адміністративним позовом до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу №60561120 від 17.03.2020р., винесену державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що накладення штрафу на Головне управління за невиконання рішення суду без поважних причин є неправомірним, суперечить нормам чинного законодавства України та дійсним обставинам справи, оскільки на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ; доплата за період з 11.07.2019р. (дата набрання чинності рішення) по 31.07.2019р.у розмірі 745,50 грн. виплачена ОСОБА_1 у серпні 2019 року, а доплата за період з 01.01.2016р. по 10.07.2019р. в розмірі 45576,00 грн. буде виплачена останньому в порядку, встановленому постановою КМУ №649; з 01.08.2019р. ОСОБА_1 отримує пенсію з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18 у розмірі 7026,29 грн.; державним виконавцем порушені норми п.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження», за якими постанова про накладення штрафу у розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів громадян виноситься лише у разі невиконання рішення без поважних причин. В обґрунтування своєї правової позиції позивач посилається на численні постанови Верховного Суду України та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2018р. у справі №811/1470/18.

Ухвалою суду від 25.05.2020р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами згідно до ч.2, ст.12, ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.25).

01.06.2020р., на виконання вимог вищевказаної ухвали суду, від відповідача засобами електронного зв`язку надійшов письмовий відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позовної заяви позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що постановою державного виконавця від 13.11.2019р. про відкриття виконавчого провадження ВП №60561120 було проінформовано пенсійний орган про необхідність виконати рішення суду у строк протягом 10 днів, проте, рішення суду у визначений строк боржником виконано не було, у зв`язку з чим до боржника було доцільним застосувати штрафну санкцію у вигляді накладення штрафу згідно до ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження». Також і відповідач вказує на те, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та саме його застосування є пріоритетним, а тому доводи щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними (а.с.30-31).

Відповідно до ч.4 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 03.06.2020р., тобто у межах строку визначеного ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

12.09.2019р. Дніпропетровським окружним адміністративним судом, на підставі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18, залишеного без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.07.2019., було видано виконавчий лист у справі №160/9681/18, за яким:

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії позивачу ОСОБА_1 з урахуванням загального розміру призначеної йому пенсії за вислугу років 83 відсотків від його грошового забезпечення згідно довідки ліквідаційної комісії УМВС України у Дніпропетровській області від 17.07.2018 № 8318925 (208), починаючи з 01 січня 2016 року однією сумою, з урахуванням раніше виплачених сум (а.с.34).

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.11.2019р. було відкрито виконавче провадження ВП №60561120 за вищевказаним виконавчим листом Дніпропетровського окружного адміністративного суду №160/9681/18 від 12.09.2019р. та надано боржнику 10 робочих днів з моменту винесення даної постанови для виконання рішення суду, що підтверджується змістом копії вказаної постанови (а.с.36).

Листом №24378/08-01/26 від 29.11.2019 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило державного виконавця, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 26.07.2019р. було проведено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , доплата за період з 11.07.2019р. (дата набрання чинності рішення) по 31.07.2019р.у розмірі 745,50 грн. виплачена ОСОБА_1 у серпні 2019 року, а доплата за період з 01.01.2016р. по 10.07.2019р. в розмірі 45576,00 грн. буде виплачена останньому в порядку, встановленому постановою КМУ №649, при цьому, з 01.08.2019р. ОСОБА_1 отримує пенсію з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18 у розмірі 7026,29 грн., що підтверджується змістом копії наведеного листа (а.с.38-39).

17.03.2020 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковською А.О. у виконавчому провадженні ВП №60561120 винесено постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штрафу у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення суду, що підтверджується змістом копії відповідної постанови (а.с.11-12,44(зворот)-45).

Правомірність оскаржуваної постанови про накладення штрафу №60561120 від 17.03.2020р. є предметом розгляду у даній справі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України Про виконавче провадження (далі Закон №1404) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.13 Закону №1404 передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Нормами ст.63 Закону №1404 передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Тобто, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз зазначених норм у сукупності дає підстави для висновку, що під час виконання судових рішень, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення державний виконавець повинен перевірити виконання рішення боржником та у разі його не виконання боржником без поважних причин виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.

При цьому, накладення на боржника штрафу можливе лише у разі невиконання рішення боржником без поважних причин, тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення та обов`язок встановлення відсутності поважних причин не виконання судових рішень покладено саме на державного виконавця.

Поважними, у розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18, яке набрало законної сили 11.07.2019р., Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 26.07.2019р. (тобто, до відкриття виконавчого провадження) проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 83% від розміру грошового забезпечення 8465,41 грн., що підтверджується копією перерахунку пенсії по пенсійній справі №N/А18958 від 26.07.2019р., наявною у справі (а.с.9,43).

Доплата відповідно до такого перерахунку за період з 11.07.2019р. по 31.07.2019р. у розмірі 745,50 грн. виплачена ОСОБА_1 у серпні 2019 року, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №N/А18958 від 26.07.2019р. (а.с.8,42).

Окрім того, пенсійним органом проведено розрахунок доплати на виконання наведеного рішення за період з січня 2016р. по липень 2019р. в розмірі 46576,00 грн. (а.с.6-7,40-41).

При цьому, з 01.08.2019р. ОСОБА_1 отримує пенсію з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18 у розмірі 7026,29 грн., що підтверджується копією перерахунку пенсії по пенсійній справі №N/А18958 від 26.07.2019р., наявною у справі (а.с.9,43).

Про вказані обставини пенсійний орган повідомив відповідача листом №24378/08-01/26 від 29.11.2019, у якому також вказав на те, що доплата за період з 01.01.2016р. по 10.07.2019р. в розмірі 45576,00 грн. буде виплачена ОСОБА_1 в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України №649, який був отриманий відповідачем 05.12.2019р. згідно вхідного штемпеля органу ДВС (а.с.38-39).

Із наведених обставин вбачається, що виконання позивачем рішення суду від 28.01.2019р. у справі №160/9681/18 в частині перерахунку пенсії відбулося 26.07.2019р. (тобто до відкриття виконавчого провадження), про що поставлено до відома відповідача 05.12.2019р., тобто до 17.03.2020р. (дата прийняття оспорюваної постанови).

Щодо строків виконання вищенаведеного судового рішення в частині виплати перерахованої пенсії ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» встановлено, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто, норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не регулюють питання порядку та строків виплати сум пенсій, перерахованих на виконання судових рішень.

В той же час, з 28.08.2018р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018р., якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі Постанова КМУ №649), що визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

За пунктом 2 Постанови КМУ №649 встановлено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних та інших пов`язаних з ними виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою.

Відтак, саме від Уряду залежить можливість Пенсійного фонду України забезпечити реалізацію та виконання своїх повноважень.

З аналізу наведених правових норм та встановлених судом обставин справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки доплата пенсії ОСОБА_1 за період з січня 2016р. по липень 2019р. в розмірі 46576,00 грн. нарахована згідно судового рішення, а Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (за нормами якого позивач отримує пенсію) не регулює питання порядку виплати доплат до пенсії у такому разі, то така доплата повинна бути виплачена в порядку, встановленому Постановою КМУ №649 та повинна здійснюватися за рахунок коштів Державного бюджету, а тому, в даному випадку, невиконання позивачем судового рішення в частині виплати грошових коштів за період з 01.01.2016р. по 10.07.2019р. сталось через відсутність відповідного фінансового забезпечення з Державного бюджету України та фактичної відсутності таких коштів, що не може бути визнано невиконанням судового рішення без поважних причин.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у державного виконавця в спірному випадку були відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних санкцій на підставі ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідна правова позиція також узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 10.09.2019р. у справі №0840/3476/18, від 07.11.2019р. у справі №420/70/19, від 15.04.2020р. у справі №811/1324/18 та від 15.05.2020р. у справі №812/1813/18, яка є обов`язковою для застосування судом першої інстанції згідно до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних, достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття оспорюваної постанови про накладення штрафу №60561120 від 17.03.2020р. за невиконання судового рішення, оскільки з урахуванням наведених встановлених судом обставин, аналізу вищенаведених норм Закону №1404 та вищенаведеної позиції Верховного Суду, відповідачем не підтверджено жодними належними та допустимими доказами факт невиконання позивачем рішення суду без поважних причин та з урахуванням вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Є безпідставними та відхиляються судом посилання відповідача на те, що порядок та умови отримання пенсійних виплат регулюються виключно Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та саме його застосування є пріоритетним, а тому доводи щодо необхідності застосування норм постанов Кабінету Міністрів України є безпідставними, оскільки пенсію ОСОБА_1 (стягувач у виконавчому провадженні) отримує за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», строки виплати перерахованих сум пенсій за судовими рішеннями вказаний Закон не врегульовує.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваної постанови про накладення штрафу №60561120 від 17.03.2020р., суд приходить до висновку, що приймаючи оспорювану постанову про накладення на боржника Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за невиконання судового рішення, відповідач діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За таких обставин, слід дійти висновку, що, прийнявши вищенаведену оспорювану постанову відповідач допустив порушення прав та інтересів позивача, а тому такі порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправною та скасування оспорюваної постанови.

При прийнятті даного рішення, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд не находить підстав для стягнення з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень-відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору, понесених позивачем за платіжним дорученням №2136 від 07.05.2020р. у сумі 2102,00 грн. виходячи з того, що таке відшкодування можливе лише за умови, коли позивач у справі не є суб`єктом владних повноважень згідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Оскільки і позивач і відповідач, у даному випадку, є суб`єктами владних повноважень, розподіл судових витрат не передбачений ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 268-287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №60561120 від 17.03.2020р. задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 17.03.2020р. у виконавчому провадженні №60561120 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області штрафу у розмірі 5100,00 грн. (п`ять тисяч сто гривень 00 коп.).

Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення відповідно до вимог статті 295, 287 Кодексу адміністративного судочинства України та у порядку, встановленому п.п.15.1 п.15 Розділу VІІ Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

На період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину згідно до п.3 розділу VІ Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва