Справа № 140/3661/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 рокуЛьвівСправа № 140/3661/19 пров. № А/857/3019/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кушнерика М.П.

суддів Заверухи О.Б., Курильця А.Р.

за участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, прийняте суддею Ковальчук В.Д. в м.Луцьк, в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 140/3661/19 за адміністративним позовом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області до Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області звернулося до суду з позовом, в якому просить зобов`язати ліквідаційну комісію Головного територіального управління юстиції у Волинській області включити кредиторські вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області в сумі 2206634,05 грн. в реєстр вимог кредиторів у першу чергу та проміжний ліквідаційний баланс.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.10.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. З моменту внесення до ЄДР запису про ліквідацію у Головного територіального управління юстиції у Волинській області виникли зобов`язання перед управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області щодо сплати капіталізованих платежів, розрахованих відносно двох потерпілих на підприємстві - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог чинного законодавства управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області здійснило розрахунок капіталізованих платежів для виплати їх у майбутньому потерпілому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що станом на 14.11.2019 року становить 2206634,05 грн.

Листом від 19.11.2019 №01-17/1786 управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області надіслало заяву відповідачу про визнання грошових вимог на юридичну адресу Головного територіального управління юстиції у Волинській області, зазначену у ЄДР.

Вищезазначену заяву задоволено не було, про що свідчить лист Головного управління юстиції у Волинській області від 03.12.2019 №1551/10396/08-15/08.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року позов задоволено.

Зобов`язано ліквідаційну комісію Головного територіального управління юстиції у Волинській області включити кредиторські вимоги управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області в сумі 2206634,05 грн. в реєстр вимог кредиторів у першу чергу та проміжний ліквідаційний баланс.

Відповідач подав апеляційну скаргу, з підстав неповного з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що Головне управління юстиції у Волинській області не є суб`єктом підприємницької діяльності, а є юридичною особою публічного права. Відтак, норми Постанови №765 до спірних відносин не можуть застосовуватись.

Не доведено підставності здійснення розрахунку суми 2206634,05 грн. кредиторським вимогам, оскільки в обох випадках МСЕК встановлені дати повторного огляду вищевказаних осіб. Аналіз наданих позивачем документів не дає підстав вважати, що встановлені втрата працездатності та група інвалідності даних осіб є пожиттєвими.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжують працювати у структурі територіальних органів Міністерства юстиції України. Відтак, відсутні підстави для капіталізації коштів для здійснення виплат вказаним особам та включення кредиторських вимог управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області в реєстр вимог кредиторів у першу чергу та проміжний ліквідаційний баланс.

Просить скасувати рішення і прийняти нове, яким в позові відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що Головне територіальне управління юстиції у Волинській області припиняється шляхом ліквідації, а не реорганізації, а тому у відповідача виникли зобов`язання перед позивачем щодо сплати капіталізованих платежів.

Просить залишити без змін рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка просить задоволити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що з оприлюднених відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач Головне територіальне управління юстиції у Волинській області знаходиться в стані припинення з 17.10.2019 (а.с.52-53).

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області направило до відповідача заяву за №01-17/1786 від 19.11.2019 про визнання грошових вимог, у якій запропоновано визнати вимогу управління в сумі 2206634,05 грн. та перерахувати зазначену суму. Відповідь на заяву про визнання грошових (кредиторських) вимог пропонувалось надати в термін, встановлений частиною 6 статті 105 ЦК України, а саме, не пізніше тридцяти днів з дня отримання вимоги (а.с.23-24).

Листом від 03.12.2019 №1551/10396/08-15/08 Головне територіальне управління юстиції у Волинській області повідомило позивача про те, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" та наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України", у Головному територіальному управлінні юстиції у Волинській області розпочато процес ліквідації, як юридичної особи публічного права. Відповідно до абзацу 4 пункту 3 вищевказаної постанови, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідовуються.

Таким чином, позивач звернувся до відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог, а вподальшому і до суду.

Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Головне територіальне управління юстиції у Волинській області припиняється шляхом ліквідації, а не реорганізації, тому у відповідача виникли зобов`язання перед управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області щодо сплати капіталізованих платежів, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є потерпілими на виробництві та мають право на отримання страхових виплат, сторонами по справі не заперечується.

Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-ХІV).

Основними принципами страхування від нещасного випадку, зокрема, є: своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком; обов`язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю, а також добровільність такого страхування для осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності.

Згідно з статтею 3 Закону № 1105-ХІV соціальне страхування здійснюється за принципами: 1) законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; 2) обов`язковості страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; 3) державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; 4) обов`язковості фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; 5) формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; 6) диференціації розміру виплати допомоги залежно від страхового стажу; 7) диференціювання страхового тарифу з урахуванням умов і стану безпеки праці, виробничого травматизму та професійної захворюваності на кожному підприємстві; 8) економічної заінтересованості суб`єктів страхування в поліпшенні умов і безпеки праці; 9) цільового використання коштів соціального страхування; 10) відповідальності роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Положеннями статті 4 Закону № 1105-ХІV визначено, що страхування від нещасного випадку здійснюється Фондом соціального страхування України, який є некомерційною самоврядною організацією.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 45 Закону №1105-ХІV роботодавець як страхувальник зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати і сплачувати в установленому порядку страхові внески до Фонду.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 11 Закону №1105-ХІV джерелами формування коштів Фонду, крім іншого, є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 Порядку капіталізації платежів (далі - Порядок № 765) капіталізація платежів здійснюється щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів. Під час розрахунку сум цих платежів повинні враховуватися заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати по догляду за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів та види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, необхідність сплати одноразової допомоги у зв`язку з травмою або професійним захворюванням, які можуть призвести до смерті потерпілого, а також інших виплат, передбачених законодавством.

Встановлений Кабінетом Міністрів України порядок надходження до Фонду капіталізованих платежів у випадках ліквідації страхувальників (суб`єктів підприємницької діяльності) означає, що у разі припинення страхувальник, який у процесі своєї діяльності заподіяв шкоду життю чи здоров`ю працівників зобов`язаний внести до Фонду належну таким працівникам грошову суму з урахуванням заборгованості за попередні роки та потреби у майбутніх виплатах. Визначення механізму надходження таких платежів дає змогу Фонду забезпечити створення резерву коштів для покриття витрат на страхові виплати та надання медико-соціальних послуг потерпілим, які отримали виробничі травми чи професійні захворювання на підприємствах, які ліквідовані без правонаступника.

Таким чином, наведеними нормами Цивільного кодексу України та Закону №1105-ХІV передбачено обов`язок страхувальника проводити капіталізацію платежів для продовження страхових виплат непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого від нещасного випадку на виробництві та мали право на одержання від нього утримання, а також дітям потерпілого, народженим після його смерті.

Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затверджений постановою КМУ від 04.12.2019 р. № 986 замінив аналогічний нормативний акт, затверджений постановою № 765. Мета оновленого Порядку у тому, щоб у разі ліквідації страхувальника забезпечити Фонд соцстраху коштами на витрати, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров"ю застрахованим особам. Тобто нимпередбачається капіталізація платежів щодо кожної особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідності виплати майбутніх платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1205 ЦК України у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним у ст. 1200 цього Кодексу мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Апеляційний суд зазначає, що момент виникнення у Головного територіального управління юстиції у Волинській області зобов`язання перед управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Волинській області щодо сплати капіталізованих платежів, а саме з дати внесення запису до ЄДР про державну реєстрацію перебування в стані припинення юридичної особи (17.10.2019) діяв Порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров`ю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 №765 (далі - Порядок № 765), який втратив чинність 07.12.2019 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №986, якою затверджений Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників (далі - Порядок №986), що є чинним на даний час.

Судом апеляційної інстанцій встановлено, що ліквідація Головного територіального управління юстиції у Волинській області не пов`язана з його банкрутством, а зумовлена тим, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 "Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції" та наказу Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України", у Головному територіальному управлінні юстиції у Волинській області розпочато процес ліквідації, як юридичної особи публічного права. Відповідно до абзацу 4 пункту 3 вищевказаної постанови, міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідовуються. Функції зі сплати страхових внесків перейшли до новоутворених територіальних органів Міністерства юстиції - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

На цій підставі колегія суддів погоджується з твердженням представника відповідача про те, що Порядок № 765 не може бути застосований до спірних правовідносин.

Дане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №804/1315/17 та від 29 січня 2020 року у справі №804/2069/17.

Судом першої інстанції не враховано, що дані державні службовці продовжують працювати в структурі територіальних органів міністерства юстиції, а, відтак, відсутні підстави для капіталізації коштів для здійснення виплат зазначеним вище особам та включення кредиторських вимог позивача в реєстр вимог кредиторів та проміжний ліквідаційний баланс.

Колегією суддів встановлено, що ліквідація Головного територіального управління юстиції у Волинській області не пов`язана з його банкрутством, а зумовлена тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 та наказом Міністерства юстиції України від 16.10.2019 № 3173/5 така здійснюється внаслідок втрати повноважень у зв`язку з укрупненням і створенням міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції, які є їх правонаступниками, в тому числі з функціями сплати страхових внесків.

Окрім того, апеляційним судом не встановлено заборгованість по зазначеним платежем перед позивачем.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідачем не порушено джерело формування коштів позивача, а саме капіталізація платежів новоствореними територіальними управліннями юстиції.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та не дотримано норм матеріального і процесуального права, і як наслідок сформовано помилковий висновок про задоволення позовних вимог, а тому рішення суду слід скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

керуючись ч.3 ст.243, ст.ст.308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Волинській області - задоволити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року, у справі № 140/3661/19 - скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, з врахуванням ч.3 розділу VI Прикінцевих положень КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді О. Б. Заверуха
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 01.06.20