Справа № 160/3104/20
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2020 року Справа № 160/3104/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги, -
18.03.2020 року ОСОБА_1 вернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) N Ф-7042-54/410 від 10.03.2020 року, в якій ГУ ДПС у Дніпропетровській області вимагає від ОСОБА_1 сплатити недоїмку у розмірі 13 956,36 грн.
- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області відкоригувати в інформаційній системі органів ДФС дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі 13 956,36 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що він згідно з наказом № 1 від 01.02.2011 року був прийнятий на посаду директора до ТОВ «Юридична фірма «Факт» з 01.02.2011 року та звільнений з цієї посади 26 грудня 2017 року згідно з наказом № 2 від 26 грудня 2017 року. Згідно з наказом № 2 від 7 березня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду голови Адвокатського об`єднання «Круглий та партнери» з 7 березня 2019 року. 17 вересня 2012 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2641. Адвокат ОСОБА_1 узятий на облік у контролюючих органах 28 серпня 2014 року за № 4356. З 27.02.2019 року адвокат ОСОБА_1 здійснює адвокатську діяльність у організаційно-правовій формі адвокатського об`єднання і є керівником адвокатського об`єднання «Круглий та партнери», згідно з даними виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виданої 28.02.2019 року. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19 було адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю та визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 13 березня 2019 року №Ф-7042-54/410 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 6611,88 грн. (нарахування за період 2017-2018 роки). Як вбачається з Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма ОК-5, Даних про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення) у вигляді довідки сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 17.03.2020 року та Індивідуальних відомостей про застраховану особу Форма ОК-7 від 17.03.2020 року з березня 2019 року по теперішній час ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з АО «Круглий та партнери», отримував заробітну плату та його роботодавцем було сплачено ЄСВ за нього у сумі, що не була меншою мінімального розміру встановленого законом та відповідає розміру встановленому законом, але незважаючи на це відповідач протиправно вимагає від ОСОБА_1 сплатити заборгованість з єдиного внеску, яка нарахована безпідставно. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.03.2020 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 22.04.2020 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №2641.
ОСОБА_1 згідно з наказом № 1 від 01.02.2011 року був прийнятий на посаду директора до ТОВ «Юридична фірма «Факт» з 01.02.2011 року та звільнений з цієї посади 26 грудня 2017 року згідно з наказом № 2 від 26.12.2017 року.
У 2018 році позивач здійснював адвокатську діяльність індивідуально та отримав дохід від цієї діяльності у розмірі 82,800 грн.
У січні та лютому 2019 року позивач також здійснював адвокатську діяльність індивідуально.
З 07.03.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду голови Адвокатського об`єднання «Круглий та партнери», що підтверджується наказом № 2 від 07.03.2019 року.
Так, відповідачем було нараховано:
- за 12 місяців 2017 року - 8448,00 грн. (мінімальна заробітна плата 2017 року 3200 грн. х 22 відсотки = 704 грн. в місяць х 12 міс. = 8448,00 грн.),
За 1 квартал 2019 року відповідачем нараховано ЄСВ у сумі - 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.04.2019 року,
- за 2 квартал 2019 року у сумі - 2754,18 грн., граничний строк сплати до 19.07.2019 року
- 3 квартал (липень, серпень) 2019 у сумі - 1836,12 грн.
При цьому позивачу недоїмку за 2019 рік було зменшено на 1836,12 грн. у зв`язку зі сплатою ЄСВ за січень таа лютий 2019 року.
Таким чином загальна сума заборгованості за 2019 рік складає 5508,36 грн.
Вказана заборгованість позивача по єдиному внеску визначена як особі, що здійснює незалежну професійну діяльність.
Вважаючи вказану вимогу протиправною та такою, що не відповідає вимогам законодавства, позивач звернувся з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є:
- особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (стаття 13 Закону № 5076-VI).
За приписами підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Як вбачається з матеріалів справи, у спірній вимозі позивачу нараховано єдиний внесок за 2017 та 8 місяців 2019 року. При цьому позивачу недоїмку за 2019 рік було зменшено на 1836,12 грн. у зв`язку зі сплатою ЄСВ за січень та лютий 2019 року.
При цьому правомірність нарахування позивачу заборгованості за 2017 рік вже була предметом розгляду в адміністративній справі № 160/3114/19, в якій такі нарахування були визнані протиправними, а вимога № Ф-7042-54/410 від 13.03.2019 року (постанова Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.11.2019 року) була скасована.
При цьому відповідач, незважаючи на висновки, викладені в зазначеній постанові Верховного суду, протиправно включив суми нарахування по ЄСВ за 2017 рік у вимогу № Ф-7042-54/410 від 10.03.2020 року, яка є предметом спору у даній справі.
Одночасно з цим до вимоги № Ф-7042-54/410 від 10.03.2020 року було також включено нарахування за 1- 3 квартали (по серпень місяць) 2019 року.
Надаючи правову оцінку вказаним нарахуванням суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вже було зазначено судом вище, у січні та лютому 2019 року позивач також здійснював адвокатську діяльність індивідуально. Сплата ЄСВ за вказаний період не є предметом спору у даній справі, оскільки відповідачем не заперечується факт сплати страхових внесків відповідно до платіжного доручення № 11 від 22.02.2019 року.
Таким чином, спірними за вказаний період є суми страхових внесків, що підлягали сплаті за період з березня по серпень 2019 року.
07.03.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду голови Адвокатського об`єднання «Круглий та партнери».
Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), за ОСОБА_1 сплачувались страхові внески за період з березня по серпень 2019 року у розмірі не менше мінімального страхового внеску.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 27.11.2019 року по справі № 160/3114/19, було сформульовано правовий висновок, відповідно до якого особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VІ, на якому наполягає ГУ ДФС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що нарахування позивачу єдиного внеску за березень - серпень 2019 року є протиправними.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
При цьому відповідачем не доведено правомірності нарахування позивачу заборгованості по ЄСВ за спірний період, зв`язку з чим оскаржувана вимога підлягає скасуванню.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача відкоригувати в інформаційній системі органів ДФС дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки заборгованості з єдиного соціального внеску у розмірі 13 956,36 грн. суд зазначає наступне.
Згідно з підпунктом 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи забезпечують ведення обліку податків, зборів, платежів.
Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений Наказом Міністерства фінансів України 07.04.2016 № 422, визначає організацію діяльності з ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Згідно з п.2 Порядку - інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.
Інформаційна система органів ДФС - інтегрована структура, що складається з одного чи більшої кількості процесів, компонентів апаратного та програмного забезпечення, засобів та персоналу, що забезпечує можливість задоволення встановленої потреби або цільової функції.
Згідно з п. 3.6 Порядку оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС. За даними оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску ДФС та її територіальними органами формується звітність про нарахування та надходження податків, зборів, єдиного внеску, надходження митних та інших платежів до бюджетів, податковий борг, недоїмку зі сплати єдиного внеску, відшкодування податку на додану вартість, результати контрольно-перевірочної роботи, розстрочення (відстрочення) грошових зобов`язань (податкового боргу), надміру сплачені податки, збори, єдиний внесок тощо.
Розділом II. Порядку визначено, що з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.
Усі вартісні облікові операції та облікові показники в ІКП проводяться у гривнях з двома десятковими знаками.
Облік нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску відображається в ІКП окремими обліковими операціями в хронологічному порядку. При цьому кожна операція фіксується в окремому рядку із зазначенням виду операції та дати її проведення.
Інформаційна система органів ДФС після відображення облікової операції забезпечує автоматичне проведення в ІКП розрахункових операцій.
В ІКП на дату проведення кожної облікової операції підбиваються підсумки за всіма її графами.
Облікові показники, які відображаються у ІКП, залежать від форми обліку згідно із переліком форм інтегрованих карток для обліку податків, зборів та єдиного внеску, що відкриваються для юридичних та фізичних осіб (далі - Перелік форм ІКП).
Для організації оперативного обліку кожній ІКП присвоюється код, який її ідентифікує в інформаційній системі оперативного обліку органів ДФС та не може бути присвоєний іншій ІКП.
Враховуючи протиправність нарахування позивачу заборгованості, а також повторне включення до суми недоїмки, яка визначена у вимозі № Ф-7042-54/410 від 10.03.2020 року, заборгованості за 2017 рік у сумі 8448,00 грн., протиправність нарахування якої вже була встановлена судовим рішенням у справі № 160/3114/19, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача відкоригувати в інформаційній системі органів ДФС дані інтегрованої картки платника ОСОБА_1 шляхом виключення недоїмки з єдиного соціального внеску у розмірі 13 956,36 грн.
Також у позовній заяві міститься вимога про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.
Надання правової допомоги клієнту згідно вказаного договору включає наступні дії: адвокат надає клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснень з правових питань, складає заяви, скарги, процесуальні та інші документи правового характеру, спрямовані на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, в т.ч. позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, збирає докази, вчиняє дії пов`язані з підготовкою справи до її розгляду судом, а також вчиняє інші необхідні дії з метою захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Надання зазначених послуг підтверджується актом прийому - передачі наданих послуг до договору про надання правової (правничої) допомоги від 16.03.2020 року, відповідно до якого:
- адвокат надав клієнту правову інформацію, консультації і роз`яснення з правових питань, т.ч. щодо норм закону, якими регулюються відносини щодо сплати єдиного внеску н загальнообов`язкове державне соціальне страхування, щодо наявності факту порушення прав клієнта та права клієнта на захист його прав та інтересів в суді та норм закону, яким врегульовано здійснення такого захисту, на що витрачено 1 годину;
- адвокат склав позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду в які позивачем є ОСОБА_1 , а відповідачем ГУ ДПС у Дніпропетровській області, на що витрачено 6 годин.
Загальний час витрачений адвокатом на надання послуг клієнту становить 7 годин, а розмір гонорару становить 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. та підлягає оплаті клієнтом не пізніше 18.03.2020 року.
Факт оплати таких послуг підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 2 від 16.03.2020 року на суму 3500,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу та зазначив, що між позивачем і адвокатом Шклярук Денисом Сергійовичем укладено Договір про надання (правової) правничої допомоги від 16.03.2020 року, відповідно до якого сторони обумовили гонорар, виходячи з розрахунку, що вартість послуг адвокатом на надання правової (правничої) допомоги із визначенням вартості послуг за одну годину становить 500 грн. Факт надання послуг та їх вартість сторони визначають у акті прийому-передачи наданих послуг, який є невід`ємною частиною цього договору. Проте, факт надання послуг та їх вартість сторони визначили в акті наданих послуг від 18.03.2020 року, які є невід`ємною частиною цього договору, та визначили лише загальну суму в 3500 грн., зазначивши лише кількість годин на конкретні послуг без визначення окремих сум витрат. Факт оплати повинен підтверджуватись квитанціями до прибуткового касового ордеру та бути внесений в книгу обліку і доходів самозайнятих осіб. Щодо вчинення адвокатом таких дій як роздрукування документів, безпосереднє подання їх до суду та надіслання їх копій сторонам неможливо вважати самостійними послугами з надання правової (правничої) допомоги. Окремо зазначав, що у відповідності до ч. 6 ст.12 Кодексу адміністративного судочинства, дана справа відноситься до справ незначної складності. Оцінивши докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також враховуючи ціну позову, яка є не більшою за розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, ГУ ДПС у Дніпропетровській області вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 3500 грн. є надмірною. Таким чином, відповідач вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений позивачем не є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просить відмовити у стягненні з ГУ ДПС у Дніпропетровській області судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Суд зауважує, що положення частини 7 ст. 134 КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Аналогічна правова позиція була викладена в постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративно суду від 10.12.2019 року у справі № 160/2211/19.
Щодо доводів відповідача зазначених у відзиві на позов про те, що сума витрат за надання правничої допомоги є неспівмірною ціні позову, суд не приймає їх до уваги оскільки сума позову значно перевищує суму витрат за надання правничої допомоги, а такі послуги як роздрукування документів, безпосереднє подання їх до суду та надіслання їх копій сторонам не були включені до розрахунку витрат.
При цьому відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано жодних доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.
Вивчивши надані докази суд приходить до висновку, що вони є достатніми для підтвердження наявності підстав для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, який є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.
Враховуючи викладене, що суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням положень ч. 1 ст. 139 КАС України у розмірі 3500,00 грн. та 1681,60 грн. витрат на сплату судового збору.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) N Ф-7042-54/410 від 10.03.2020 року на суму 13 956,36 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням особливостей визначених абзацом 2 пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна