Справа № 200/1057/20-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р. Справа№200/1057/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

третя особа на

стороні позивача професійна спілка «Юстиція Донеччини»

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа на стороні позивача: професійна спілка «Юстиція Донеччини» про:

- визнання протиправним та скасування наказу Головного територіального управління юстиції в Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.12.2019 року № 3896/1;

- поновлення на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації;

- стягнення з Головного територіального управління юстиції в Донецькій області заробітної плати за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 року з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.05.2020 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач з грудня 2018 року обіймала посаду заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Донецькій області.

Наказом відповідача 1 від 24.12.2019 № 3896/1 позивача звільнено з вказаної посади 28.12.2019 року на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з реорганізацією Головного територіального управління юстиції в Донецькій області шляхом злиття з Головним територіальним управлінням юстиції у Харківській області та Головним територіальним управлінням юстиції у Луганській області та утворенням на їх базі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Зазначає, що її попередили про наступне звільнення 28.10.2019 року, але не запропонували подальшої роботи у новоствореному органі.

Наголошує, що Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області на день звільнення позивача мало рівноцінні вакантні посади, які наявні в структурі та штатній чисельності відповідача 2, чим порушено статтю 42 Кодексу законів про працю України.

Зазначає про на порушення роботодавцем статті 43 Кодексу законів про працю України, оскільки позивач є членом профспілкової організації «Юстиція Донеччини», проте її звільнення проведено без попередньої згоди профспілкового органу.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 29 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19 лютого 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у задоволенні клопотання представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2020 року відкладено підготовче засідання на 19 березня 2020 року та витребувано у відповідачів докази.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у задоволенні клопотання представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 березня 2020 року продовжено строк підготовчого засідання на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 27 квітня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 квітня 2020 року відкладено підготовче засідання на 19 травня 2020 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року клопотання представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19 травня 2020 року клопотання представника Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про проведення судового засідання у режимі відеоконференції задоволено.

19 травня 2020 року в судовому засіданні протокольною ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 28 травня 2020 року.

28 травня 2020 року у зв`язку з виходу з ладу локальної мережі в Харківському апеляційному суді, не було можливості провести судове засідання у режимі відеоконференції, що підтверджено актом Харківського апеляційного суду від 28.05.2020 року.

У зв`язку з неможливістю провести судове засідання в режимі відеоконференції позивачем надано заяву про розгляд справи за наявними доказами.

Відповідачем 1, Головним територіальним управлінням юстиції у Донецькій області надано відзив від 17.02.2020 року (том 1, а.с. 60-65), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 передбачено ліквідацію територіальних органів Міністерства юстиції, зокрема, Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області. Цією ж постановою передбачено створення міжрегіональних управлінь. Повноваження Головного управління перейшли до Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків).

Зазначає, що фактично відбулася не реорганізація територіальних органів юстиції, а їх ліквідація з переходом функцій та повноважень від одного суб`єкта владних повноважень до іншого.

Відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України 28 жовтня 2019 року позивача було попереджено про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією. 28 грудня 2019 року позивача було звільнено з посади, проведено повний розрахунок при звільненні та видано трудову книжку.

Наголошує, що оскільки в Головному управлінні відбулася ліквідація, а не зміни в організації виробництва, позивачу не пропонувалася інша робота, а Головне управління не наділено повноваженнями пропонувати роботу в іншому органі, тому при такому звільненні не потрібна попередня згода профспілкової організації.

Голова ліквідаційної комісії відповідача 1 надав заяву про розгляд справи без їх представників (том 1, а.с. 59, том 2 а.с. 61).

Відповідач 2, Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) також надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити задоволенні позовних вимог (том 1, а.с. 232-243).

Як і відповідач 1 зазначає, що відбувалась ліквідація територіальних органів Міністерства юстиції. Оскільки Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) є новоствореним органом, то вакансії в ньому повинні заповнюватись виключно за заявою працівника.

Зазначає, що обов`язок надання працівнику пропозицій іншої роботи при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва, законодавцем покладено саме на власника або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації з яким працівник перебуває у трудових відносинах. Виплата сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу законодавцем також покладається на те підприємство (установу, організацію), з якого особу було звільнено, і лише у випадку незаконного звільнення та прийняття рішення про поновлення такої особи на роботі.

Таким чином, відповідач 2 вважає, що звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог законодавства, а тому на думку відповідача 2 позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Третьою особою надано письмові пояснення від 27.04.2020 року (том 1, а.с. 72-76). Вважає, що події, пов`язані зі звільненням окремих працівників апарату відповідача 1 у зв`язку з «ліквідацією» можна характеризувати як такі, що максимально не відповідали нормативно встановленому порядку регулювання трудових відносин. Представник третьої особи також зазначила, що частині працівників Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було запропоновано роботу у новоствореному Східному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції, що доводить упереджене ставлення до тих працівників, яким не надано жодних пропозицій. Позовні вимоги підтримує.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 з 2013 року працювала на різних посадах в Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області, що підтверджується матеріалами її особової справи та, зокрема, записом у трудовій книжці НОМЕР_1 (том 1, а.с. 188-200). Наказом в.о. начальника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.12.2018 року № 4351/1 ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації (том 1, а.с. 206).

28.10.2019 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 (том 1, а.с. 220), а наказом голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.12.2019 року № 3896/1 ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у зв`язку з ліквідацією державного органу згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (том 1, а.с. 224). Вказаним наказом вирішене питання виплати позивачу компенсації за частину невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 10.12.2019 року по 28.12.2019 року у кількості 02 календарних днів, за частину невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 6 років стажу державної служби у кількості 01 календарного дня.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» прийнято рішення ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1 (п. 1 Постанови); утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2 (п. 2 Постанови) (том 1, а.с. 66-67).

До Переліку територіальних органів Мін`юсту, що ліквідуються (додаток № 1) до постанови, включено Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області (том 1, а.с. 68).

До Переліку міжрегіональних територіальних органів Мін`юсту, що утворюються (додаток № 2) до постанови, включено й Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (том 1, а.с. 69).

Пунктом 3 вказаної постанови передбачено, що міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) - Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 наказом Міністерства юстиції України від 16 жовтня 2019 року №3173/5 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції України» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток № 1) Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області, і утворені як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції згідно з переліком (додаток № 2) Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) (том 1, а.с. 71-77).

Пунктом 4 наказу затверджено список голів ліквідаційних комісій з ліквідації головних територіальних управлінь юстиції.

Підпунктами 7-8 пункту 5 наказу голів ліквідаційних комісій головних територіальних управлінь юстиції зобов`язано, зокрема, забезпечити письмове персональне попередження працівників не пізніше ніж за два місяці до їх звільнення, про що повідомити Департамент персоналу Міністерства юстиції України до 01 листопада 2019 року, надати первинним профспілковим організаціям інформацію про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією територіальних органів Міністерства юстиції.

Наказом голови ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.10.2019 року №776/4 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії управління (том 1, а.с. 88-90).

21.10.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис про перебування Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в стані припинення (том 1, а.с. 80-84).

Листом від 22.10.2019 року № 03.2-17/797 відповідач 1 повідомив про наступне звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією профспілкову організацію «Юстиція Донеччини» (том 1, а.с. 87).

Наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління від 25.10.2019 року №429/2 затверджено План заходів з ліквідації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області» (том 1, а.с. 91-96).

29.10.2019 року проведено державну реєстрацію Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) як юридичної особи.

Таким чином, з дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, відповідача 1.

Як зазначено вище, 28.10.2019 року позивач під розпис була попереджена про наступне звільнення у зв`язку з ліквідацією управління. Інша робота за відповідною професією чи спеціальністю позивачу не пропонувалася, що сторонами не спростовується.

Станом на день розгляду справи Головне територіальне управління юстиції у Донецькій області перебуває в стані припинення.

Положенням про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5, (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497) встановлено повноваження відповідача 1.

Згідно з наказом Міністерства юстиції від 23 жовтня 2019 року № 3228/5 у тексті Положення слова «Головне територіальне управління юстиції» в усіх відмінках і числах замінено словами «міжрегіональне управління» у відповідних відмінках і числах.

Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) діє на підставі Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, що затверджено тим же наказом - наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року № 1707/5 (зареєстроване в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 759/19497).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу».

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до п. 1 та п. 11 ч. 1 ст. 87 вказаного Закону України підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

- скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

- ліквідація державного органу.

Згідно з ч. 4 та 5 ст. 87 вказаного Закону у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Частиною 5 ст. 22 Закону України «Про державну службу» передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, здійснюється без обов`язкового проведення конкурсу.

Оскільки порядок звільнення державних службовців у зв`язку з ліквідацією та реорганізацією державного органу не врегульований, тому підлягають застосуванню положення Кодексу законів про працю України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, яка регулює питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 вказаного Кодексу законів про працю України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, яка визначає порядок вивільнення працівників, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Стаття 42 Кодексу законів про працю України визначає, що роботодавцем має бути враховано переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Відповідно до ст. 42 Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 43 Кодексу законів про працю України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Пунктом 5 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074, передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до п. 6 Порядку права та обов`язки органів виконавчої влади у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади переходять до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Частиною 2 ст. 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно з ч. 1 ст. 89, ч. 4 ст. 91 вказаного Кодексу юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення.

Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася в постановах Верховного Суду, зокрема від 12 грудня 2018 року в справі №826/25887/15, від 17 липня 2019 року в справі №820/2932/16.

Верховний Суд в постанові від 17 липня 2019 року в справі №820/2932/16 зазначив, що якщо ліквідовано орган з одночасним створенням іншого органу, який буде виконувати повноваження (завдання) органу, що ліквідується, то зобов`язанням роботодавця (держави) є вжиття заходів щодо працевлаштування працівників ліквідованого у такий спосіб органу.

Верховний Суд в постанові від 04 липня 2019 року в справі №2а-108/12/2670 зазначив, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

В розпорядчому акті органу державної влади в постанові Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Разом з тим функції вказаного органу, що ліквідується, покладено на інший орган - Східне міжрегіональне управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків), який визначено його правонаступником.

З 29.10.2019 року - дня утворення Східного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Харків) до нього перейшли повноваження та функції, зокрема Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, який втратив такі повноваження та функції згідно з п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2019 року № 870.

Вказані обставини згідно з ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України та наведених правових позицій Верховного Суду свідчать про реорганізацію юридичної особи.

Таким чином, у Головному територіальному управлінні юстиції у Донецькій області фактично відбулася не ліквідація, а реорганізація.

Роботодавець зобов`язаний був дотриматися процедури звільнення у зв`язку з реорганізацією, зокрема:

- довести до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників;

- персонально попередити працівника про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення;

- запропонувати працівникові іншу роботу за відповідною професією чи спеціальністю рівнозначну або нижчу посаду;

- за відсутності згоди на переведення на іншу посаду - отримати попередню згоду виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, на звільнення працівника.

Верховний Суд в постанові від 09 жовтня 2019 року №208/3390/16-а звернув увагу на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, роботодавець позивача зобов`язаний був запропонувати позивачу іншу роботу, чого зроблено не було. Крім того, ним не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, не надано доказів вжиття заходів з встановлення наявності у позивача права на переважне залишення на роботі.

Вказані обставини свідчать про те, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 Кодексу рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 815/436/17 з подібними правовідносинами виклав правову позицію, що при реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1ст. 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де зберіглось його попереднє місце роботи.

При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1ст. 40 Кодексу законів про працю України можуть застосовуватися і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

З огляду на наведене, оскільки судом встановлено порушення прав позивача, то вимоги щодо скасування наказу про звільнення та щодо поновлення позивача на посаді, з якої її було незаконно звільнено підлягають задоволенню.

Щодо вимог в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції в Донецькій області суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.12.2019 року суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до абз. 3 п. 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Абзацом з п. 3 Порядку визначено, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, визначено, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Відповідно до довідки про доходи позивача від 13.05.2020 року та 27.05.2020 року № Пі-Ц-268, яка складена головою ліквідаційної комісії Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, нарахована заробітна плата позивача за 2 повні календарні місяці роботи перед звільненням становить: за жовтень 2019 року -12484,06 гривень (відпрацьованих робочих днів - 15), за листопад 2019 року - 21433,67 гривень (відпрацьованих робочих днів - 21).

Середньоденний заробіток позивача за жовтень - листопад 2019 року становив 942,16 гривень.

Дні вимушеного прогулу позивача, на які поширюються вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу: у грудні 2019 року 0 робочих днів, у січні 2020 року 21 робочий день, у лютому 2020 року 20 робочих днів, у березні 2020 року 21 робочий день, у квітні 2020 року 21 робочий день, у травні 2020 року 18 робочий день. Всього: 101 робочих днів.

Отже, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на його користь, становить 95158,16 гривень (942,16 гривень х 101 робочих днів вимушеного прогулу).

На підставі зазначеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати не підлягають розподілу згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3, ), Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 61002, м. Харків, вул. Ярослава Мудрого, буд. 16, ), третя особа на стороні позивача: професійна спілка «Юстиція Донеччини» (місцезнаходження згідно даних з ЄДР: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Ярослава Мудрого, буд. 39/3, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного територіального управління юстиції у Донецькій області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 24.12.2019 року № 3896/1.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу розгляду звернень та забезпечення діяльності комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з 29 грудня 2019 року.

Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Донецькій області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 95158 (дев`яносто п`ять тисяч сто п`ятдесят вісім) гривень 35 копійок з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 28 травня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України, процесуальні строки щодо апеляційного оскарження визначені Кодексом адміністративного судочинства України продовжуються на строк дії карантину.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова