Справа № 225/2196/20
Суддя: Мигалевич В. В.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер судової справи: № 225/2196/20
Номер провадження: 2-а/225/14/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

05 червня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мигалевича В.В.

за участю:

секретарів судового засідання Голубової О.О., Петрової С.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського міського суду Донецької області адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до інспектора 2-го взводу 2-ї роти м. Краматорськ та Слов`янськ УПП Донецької області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Зинченко Карини Олександрівни (м. Краматорськ, вул. Магістральна,20) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 2-го взводу 2-ї роти м. Краматорськ та Слов`янськ УПП Донецької області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Зинченко Карини Олександрівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.04.2020 року об 11 год. 26 хв., постановою серії ДП018 № 778562 по справі про адміністративне правопорушення, інспектором поліції 2-го взводу 2-ої роти м. Краматорськ та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенантом поліції Зинченко Кариною Олександрівною на позивача ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять ) грн., за те, що він керуючи транспортним засобом «HYUNDAI i20» номерний знак НОМЕР_1 по вул. Криворізька, б. 62 м. Слов`янська, Донецької області рухався зі швидкістю 76 км./год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 26 км./год., чим порушив п. 12.4 ПДР України (в населених пунктах швидкість дозволена не більше 50 км/год.), скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam LTІ 20/20 №ТС00074. Зазначає, що 06.04.2020, дотримуючись ПДР України, він керував автомобілем «HYUNDAI i20» номерний знак НОМЕР_1 , та рухався по вул. Криворізька, м. Слов`янська, Донецької області у потоці автомобілів. Його зупинив співробітник патрульної поліції 2-го взводу 2-ої роти м.Краматорськ та м. Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області, не ОСОБА_2 , яка винесла постанову про накладення адміністративного стягнення, а її напарник, який рухаючись йому на зустріч та тримав в руках прилад TruCamТС 00074, при цьому лейтенант ОСОБА_2 взагалі знаходилася у службовому автомобілі, Skoda Rapid номерний знак НОМЕР_6, припаркованому на узбіччі дороги, при цьому навколо узбіччя було поле і не вбачалося забудованої території. У постанові зазначена адреса розгляду справи м. Слов`янськ, вул. Криворізька, б. 62, але автошлях м. Слов`янськ - м. Краматорськ проходить поодаль цієї адреси. Працівник патрульної поліції повідомив, що він перевищив встановлену швидкість руху транспортного засобу, та вказане порушення зафіксоване за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TruCam LTІ 20/20 №ТС00074 на відстані 336 метрів. Будь-яких підтверджень вчинення ним правопорушення за вищевказаних обставин у вигляді фотознімків, відеофайлів на приладі TruCam він не побачив, лише чорний екран. Будь-яких доказів йому також не було надано. Поліцейський попросив надати йому посвідчення водія, на що він відмовився надавати йому посвідчення, оскільки він свою винуватість заперечував, та ще раз зазначив, що рухався з допустимою швидкістю та не мав наміру вчиняти правопорушення. Інспектор не надав документи про повірку та сертифікацію вимірювача TruCam. Вказує, що патрульна поліція не має права використовувати в своїй діяльності радар TruCam, а тому накладення на нього адміністративного стягнення є неправомірним.

Також у позові зазначено, що за змістом ст. 32 Закону України «Про національну поліцію», та, оскільки, він вважає, що ним не було порушено правил дорожнього руху, відсутні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності інспектором поліції 2-го взводу 2-ої роти м. Краматорськ Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенантом поліції Зинченко Кариною Олександрівною відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП. Складена постанова (серія ДП018 № 778562) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі є протиправною, оскільки: він не побачив відеозапис адміністративного правопорушення; при розгляді справи йому не повідомили що він може звернутися за правовою допомогою та відкласти розгляд справи; постанова написана не тільки нерозбірливим почерком, а ще й взагалі нічого на ній не можливо прочитати, особливо при описі скоєного адміністративного правопорушення, прізвище інспектора, який склав постанову та його посаду.

Вважає, що вищенаведене свідчить, що стягнення щодо нього було накладене незаконно, в зв`язку недоведеністю дій взагалі, тобто його незаконно притягнули до адміністративної відповідальності.

Просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП018 № 778562 від 06.04.2020 року, а справу закрити.

Згідно з ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 17.04.2020 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2-го взводу 2-ї роти м. Краматорськ та Слов`янськ УПП Донецької області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Зинченко Карини Олександрівни про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення.

В судовому засіданні по розгляду справи позивач викладені в позовній заяві вимоги підтримав повністю, надав пояснення, які відповідають змісту позовної заяви, просив суд позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання по розгляду справи відповідач, інспектор взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Зинченко К.О. не з`явилась. Про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлялась належним чином, в порядку, передбаченому ст. 268 КАС України. Згідно поданого до суду відзиву, факт отримання копії якого позивач ОСОБА_1 підтвердив в судовому засіданні 13.05.2020, відповідач просила провести розгляд справи за її відсутності, заперечила проти задоволення позовних вимог, як безпідставних, вказавши, що під час несення служби в м. Слов`янськ вул. Криворізька б.62 +318м., 06.04.2020 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 (серійний номер ТС000747) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «HYUNDAI i20», номерний знак НОМЕР_4 рухався зі швидкістю 76 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 26 км./год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 а) ПДР України. Після чого було подано сигнал про зупинку транспортному засобу на підставі ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію". Вона підійшла до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представилась, пояснила суть правопорушення. Після цього попросила пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 та 2.4 а) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП (об`єднано на підставі ст. 36 КУпАП) було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП якою накладено стягнення на правопорушника в розмірі 425 грн., відповідно до санкції статті. В постанові зазначено, що вимірювання швидкості руху здійснювалося за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20, серійний номер ТС000747, фото з даного приладу, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму для населеного пункту. Згідно зі ст. 285 КУПАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис вручено її копію. Зазначає, що позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17047, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 31.10.2019 та чинного до 31.10.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam 20/20 № ТС000747, є придатним до застосування. Вважає цей прилад належним для застосування при фіксації порушення транспортними засобами швидкісного режиму. Щодо місця вимірювання, відповідач вказує, що п. 1.10 ПДР України - населений пункт - забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45. 5.46. 5.47. 5.48; Вимірювання швидкості відбувалось у населеному пункті, межі якого позначені відповідними дорожніми знаками 5.45 та 5.46. Відповідно до розділу 33 ПДР України, Дорожні знаки: 5.45 "Початок населеного пункту". Найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах, 5.46 "Кінець населеного пункту". Місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах. На лазерному носії знаходиться окремий відеозапис зроблений в інший час, на якому записана та сама ділянка дороги якою рухався позивач, АЗС «Авіас» яка має адресу Криворізька, 62 та Дорожній знак 5.46 "Кінець населеного пункту". Зазначення в постанові місця скоєння правопорушення відбувається відповідно до інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі № 1395 від 07.11.2015 у п. 3 розділу 1 якої зазначено - сталий орієнтир - стаціонарно встановлений об`єкт (кут будівлі або павільйону зупинки маршрутних транспортних засобів, дорожній знак 5.60 "Кілометровий знак", опора електропередач, об`єкт дорожнього сервісу, порядковий елемент інженерної конструкції дороги тощо), який має свою назву, порядковий номер, іншу видиму відмінність серед подібних об`єктів та розташований уздовж вулиці або смуги відведення дороги (сталим орієнтиром не є дерева, кущі, транспортні засоби, які стоять, тимчасові споруди або конструкції, пересувні торговельні споруди, огорожі будівельних майданчиків або місць проведення дорожніх робіт, інші об`єкти, розташування яких на місцевості в подальшому неможливо об`єктивно визначити чи геометрія, розміри або місце розташування яких можуть з часом змінюватись). Оскільки автошлях Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь в зазначеному місці сталого орієнтиру не мав, було прийнято рішення в якості сталого орієнтиру зазначити АЗС «Авіас», яка знаходиться в безпосередній близькості від автошляху Н-20 Слов`янськ-Донецьк-Маріуполь. До того ж, лазерний вимірювач швидкості TruCam 20/20 № ТС000747 обладнаний СРЗ приймачем та під час фіксації перевищення швидкості також фіксує географічні координати які відображені на роздруківці з приладу TruCam, у разі введення цих координат наприклад до веб сторінки Google Maps, крапка на мапі позначить місце розташування приладу TruCam 20/20 № ТС000747, що в свою чергу підтвердить факт вимірювання швидкості біля АЗС «Авіас», яка знаходиться по вул. Криворізька, 62 у місті Слов`янськ. Водія відповідно до вимог ст. 268 КУпАП було ознайомлено з доказами правопорушення, а саме надано можливість оглянути відеозапис на якому було зафіксовано його транспортний засіб під час перевищення швидкості. Як вбачається з відеозапису, жодних документів на прилад позивач не вимагав. Прилад TruCam 20/20 № ТС000747 можливо використовувати як з рук, так і на тринозі про це зазначено в інструкції до приладу (витяг з характеристиками надано) та в свідоцтві про повірку (копія надається). З відеозапису вбачається, що водія було ознайомлено з правами особи яка притягається до адміністративної відповідальності, будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи або бажання скористатись юридичною допомогою від позивача не надходило.

Щодо правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідач зазначає, що в розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів. Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-ХІІ.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17.

Вказує що позивач дійсно порушив ПДР, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими і немає жодних правових підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, оскільки вона винесена законно, а її скасування призведе до залишення правопорушника без відповідальності. Просить суд позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін.

Також просить суд розгляд справи проводити за відсутності відповідача.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд адміністративної справи в судовому засіданні здійснено за відсутності відповідача.

Свідок ОСОБА_3 пояснила що вона є дружиною позивача. У день події вона з позивачем їхала з лікарні. На виїзді з міста автомобіль було зупинено працівниками поліції та повідомлено, що водієм перевищено швидкість руху і він рухався зі швидкістю 76 км./год.. Також зазначила, що по сигналам зустрічних транспортних засобів їм було відомо про те що на цій ділянці дороги є поліцейські. Під час руху позивач дотримувався швидкісного режиму і рухався зі швидкістю близько 60 км./год., і цей показник швидкості вона бачила безпосередньо на спідометрі автомобілю. Зупинку автомобіля здійснював поліцейський в якого у руках був прилад вимірювання швидкості. Під час надання поліцейськими відеодоказів екран був чорним. Працівники поліції поводили себе не зовсім коректно.

Заслухавши пояснення позивача, свідка, безпосередньо дослідивши письмові докази у справі, відеозапис, судом встановлені такі фактичні обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Судом встановлено, що 06.04.2020 року щодо ОСОБА_1 інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Зинченко Кариною Олександрівною була винесена постанова серії ДПО 18 № 778562 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно із якою позивачем було порушено ч. 1 ст.122 КУпАП, ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, відповідачем було накладено адміністративне стягнення на позивача у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Згідно змісту постанови 06.04.2020 року о 11 год. 26 хв. в м. Слов`янськ по вул. Криворізька, біля б. 62 + 318 м. водій керуючи транспортним засобом «HYUNDAI i20», номерний знак НОМЕР_4 рухався зі швидкістю 76 км./год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 26 км./год., чим порушив п. 12.4 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.122 КУпАП, а також не пред`явив для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.4 а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.126 КУпАП.

Швидкість руху вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20 №ТС000747.

Справи об`єднано згідно ст. 36 КУпАП.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП. перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 2.4 а Правил дорожнього руху передбачено, що на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначенів пункті 2.1. Пунктом 2.1 Правил дорожнього руху встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, утому числі, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Ч. 1 ст. 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ст. 36 КУпАП встановлено, що при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Більш серйозним правопорушенням з числа правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, є правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки за це правопорушення передбачена більш сувора відповідальність у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Виконуючи приписи ст.244 КАС України та даючи оцінку аргументам, наведеним сторонами, як учасниками судового процесу, щодо наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися їх вимоги та заперечення, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд доходить таких висновків:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» до правових актів індивідуальної дії належать рішення (постанови) про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності, які прийняті суб`єктами владних повноважень (крім суду).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, під час розгляду даної адміністративної справи, судом перевірялось дотримання відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, зазначених вище вимог, зокрема, того, чи була постанова про накладання адміністративного стягнення від 06.04.2020 року прийнята ним на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією і Законами України, обґрунтовано, добросовісно, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ч.1 ст.8, п.п.1, 2 ч.1 ст.18 Закону України «Про національну поліцію» (далі - Закону) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

До основних повноважень поліції, відповідно до покладених на неї завдань, крім інших, належить регулювання дорожнього руху, здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п.11 ч.1ст.23 Закону).

Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), встановлюється чітка стадійність притягнення особи до адміністративної відповідальності: виявлення правопорушення, його фіксація, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення.

За змістом п. 4 Розділу І, п. 2 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року №1395 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. У разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП, постанова виноситься на місці вчинення.

Відповідно до п. 5 Розділу ІІІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, крім іншого, такі питання: чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення (п. п. 9, 10 Розділу ІІІ, п.1 Розділу ІV Інструкції). Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом ст. 279 КУпАП, яка визначає порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно положень до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами, передбаченими ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

З огляду на викладене, суд зазначає, що КУпАП становить собою сукупність як матеріальних норм права, які визначають зміст (склад) адміністративних правопорушень та відповідальність за їх вчинення, так і процесуальних норм права, які передбачають порядок розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Виходячи зі змісту п.1 ч.2 ст.2 КАС України, при вирішенні спору у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, суд перевіряє чи прийняті такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, в тому числі, із дотриманням порядку розгляду справи, передбаченого процесуальними нормами КУпАП.

Системний аналіз ст.ст.258,279,280,281,283 КУпАП дозволяє дійти висновку про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та ухвалення рішення по справі здійснюється органом (посадовою особою) як особисто, так і колегіально. За змістом ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, віднесені до компетенції Національної поліції, розглядаються посадовою особою органів і підрозділів Національної поліції. Жодних вказівок про те, що така категорія справ може бути розглянута колегіально, норми КУпАП не містять.

Суд звертає увагу на ту обставину, що патрулювання здійснюється поліцейським екіпажем, разом з тим, це правило не дає можливість розглядати справу про адміністративне правопорушення колегіально. У випадку колегіального розгляду, рішення за наслідками такого розгляду має бути підписано всіма членами колегії.

Натомість підписання рішення особисто посадовою особою, яка розглянула справу, передбачає перш за все те, що таке рішення винесене за результатами з`ясування обставин і дослідження доказів саме цією посадовою особою, а її підпис засвідчує саме її відповідальність за прийняте рішення.

Відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із дослідженого у судовому засіданні відеозапису з портативного відео реєстратора поліцейського встановлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснено відповідачем з дотриманням процедурних норм, які встановлені КУпАП щодо порядку розгляду таких справ. Зокрема, з відеозапису вбачається надання відповідачем можливості ознайомитися позивачу із записом фіксації події, роз`яснено позивачу його право на отримання правової допомоги, отже не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо того, що він не бачив відеозапис адміністративного правопорушення, при розгляді справи йому не повідомили що він може звернутися за правовою допомогою та відкласти розгляд справи. Також, на виконання ухвали суду, відповідачем надано завірену належним чином копію оскаржуваної постанови, зміст якої було встановлено у судовому засіданні. Окрім того, суд відмічає, що відповідачем неодноразово була висловлена вимога позивачу щодо надання ним посвідчення водія відповідної категорії.

Щодо доводів позивача про дотримання ним швидкісного режиму та неправомірне використання поліцейським приладу TruCam під час фіксації адміністративного правопорушення суд зазначає таке:

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто, положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Згідно ст. 31 цього Закону, поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема, перевіряти документи особи, опитувати осіб, зупиняти транспортні засоби, застосовувати технічні прилади та технічні засоби, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього ж Закону передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За правилами ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення (ч. 5 ст. 258 КУпАП).

За змістом ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Статтею 276 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

За унормуванням ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно оскаржуваної постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з порушенням ПДР, зокрема, за перевищення встановленої швидкості руху в межах населеного пункту. Швидкість вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000747.

Отже, порушення визначеного ПДР обмеження швидкості руху, встановлено відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу та свідчить про перевищення позивачем встановленої швидкості руху, за що передбачено адміністративну відповідальність, у вигляді штрафу.

Суд звертає увагу на те, що наявний у матеріалах справи фотознімок, який здійснений сертифікованим приладом TruCam LTI 20/20 № ТС000747 зафіксував, що автомобіль позивача марки «HYUNDAI i20» номерний знак НОМЕР_1 дійсно рухався зі швидкістю 76 км./год. та перевищив при цьому встановлені обмеження швидкості руху в населеному пункті на 26 км./год. (а.с. 34, 50).

Посилання позивача на те, що показники швидкості руху автомобіля отримані за допомогою пристрою TruCam не є належним доказом, оскільки пристрій є неналежним судом не приймаються до уваги, оскільки будь-які належні та допустимі докази, які б спростували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем не надано.

Крім того, суд враховує, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UА-МІ/1-2903-2012 від 29.08.2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12.

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №437 від 05.04.2012 та становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №193 від 08.02.2016.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/17047, виданого ДП «Укрметртестстандарт» 30.10.2019 та чинного до 30.10.2020, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 №ТС000747, є придатним до застосування.

Отже, лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technology Іnс, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання цього приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км./год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, а також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Таким чином, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Отже, покази приладу TruCam LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Крім того, суд звертає увагу на те, що перевищення позивачем встановленої швидкості руху підтверджується також роздруківкою фотознімка, здійсненого приладом TruCam LTI 20/20№ ТС000747, на якому зафіксовано швидкість руху автомобіля під керуванням позивача 76 км./год.

При цьому, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_3 , щодо того, що вона особисто бачила показник швидкості 60 км./год. на спідометрі транспортного засобу, оскільки свідок не зазначила, що вона вела постійне спостереження за показниками спідометру, а ситуативне спостереження свідка за цим приладом не дає суду підстав вважати, що швидкість руху автомобіля, з показань свідка, за весь час події була у межах допустимої.

Щодо доводів позивача про відсутність підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП суд зазначає:

В розділі 2 ПДР закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до пункту 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами пункту 2.4 ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

А саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України «Про дорожній рух»).

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу вищенаведених норм убачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

Разом з тим, як убачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.

Суд наголошує, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 25 вересня 2019 року у справі №127/19283/17.

Суд констатує, що доводи позивача, щодо необґрунтованості винесення постанови, а саме факту не здійснення правопорушення за яке передбачена відповідальність за частиною першою статті 126 КУпАП, спростовуються матеріалами справи.

Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.

Такі доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.

З відеозапису, з поміж іншого, встановлено, що позивач зазначив про готовність пред`явити документи лише після надання йому доказів вчинення ним порушення правил дорожнього руху, що стали підставою для зупинки його транспортного засобу. При цьому, відповідачем була надана можливість позивачу ознайомитися з такими доказами, та на переконання суду сама по собі незгода позивача з такими доказами не дає підстав для невиконання позивачем законних вимог відповідача.

Також, виходячи з наведеного вище, суд доходить висновку про правомірність застосування відповідачем при прийнятті оскаржуваної постанови ст. 36 КУпАП, та накладення на позивача стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, а саме за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, оскільки, порівняно з відповідальністю за ч. 1 ст. 122 КУпАП, за це правопорушення передбачена більш сувора відповідальність у виді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови. Отже, суд доходить висновку про наявність підстав для залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовної заяви без задоволення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст.ст. 2, 5, 9, 77, 139, 242, 243, 244, 245, 246, 286, п.п.10 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України суд,-

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до інспектора 2-го взводу 2-ї роти м. Краматорськ та Слов`янськ УПП Донецької області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Зинченко Карини Олександрівни (Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Магістральна, 20) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення залишити без задоволення, постанову серії ДПО 18 № 778562, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Першого апеляційного адміністративного суду через Дзержинський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15. 5 ч. 1 Розділу VІІ (Перехідні положення) КАС України).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295 (строк на апеляційне оскарження), 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя: