Справа № 500/2738/19
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 500/2738/19 пров. № А/857/2939/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі № 500/2738/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування наказу №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019 та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га,-

суддя в 1-й інстанції Осташ А.В.,

час ухвалення рішення 28.01.2020 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 29.01.2020 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (далі - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019;

- зобов`язати повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля) для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області площею 2,0000 га з кадастровим номером :01:001:3240.

Позовні вимоги мотивовані тим, наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 20.09.2019 №19-3748/14-19-СГ, позивачу був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з кадастровим номером :01:001:3240.

Державним підприємством Центр державного земельного кадастру, було виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

В жовтні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:3240 у власність.

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області наказом №19-4885/14-19- СГ від 31.10.2019 відмовило заявнику - ОСОБА_1 у затвердженні вказаного проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з огляду на те, що: відсутнє рішення про погодження органу місцевого самоврядування; в експлікації земельних угідь на матеріалах землевпорядного проектування відсутні відомості щодо проектного рішення; відсутнє погодження суміжних землевласників.

Позивачем було усунуто вказані порушення, та 08.11.2019 повторно подано до відповідача заяву про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:3240 у власність.

Однак, наказом №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно відмовило заявнику - ОСОБА_1 у затвердженні вказаного проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

У даному випадку підставою для відмови зазначено відсутність у матеріалах документації із землеустрою відомостей щодо встановлення прибережної захисної смуги уздовж урізу води.

Позивач вважає, що вказаний наказ №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019 є протиправним, таким, що порушує його права, оскільки не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки ніж у попередньому висновку. Позивач вважає, що Головне управління Держгеокадастру у своєму рішенні не дотрималось критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень у відповідності до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі № 500/2738/19 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що до Головного управління надійшла заява ОСОБА_1 від 08.11.2019 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної форми власності (землі запасу - пасовища), розташованої за межами населеного пункту на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

Зокрема, межі встановлених прибережних захисних смуг і пляжних зон зазначаються в документації з землеустрою, кадастрових планах земельних ділянок, а також у містобудівній документації (ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України). Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

За результатами розгляду проекту землеустрою встановлено невідповідність поданих матеріалів вимогам нормативно-правових актів, зокрема, статтям 60, 61 Земельного кодексу України, а саме відсутність у матеріалах документації відомостей щодо встановлення прибережної захисної смуги уздовж урізу води.

Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі № 500/2738/19 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

28 травня 2020 року до суду надійшло письмове клопотання від представника апелянта про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що представник перебуває у відпустці, яке на думку апеляційного суду, необхідно відхилити, оскільки відповідно до частини 2 статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів

Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та наданих письмових пояснень позивача викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що наказом №19-4885/14-19- СГ від 31.10.2019 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській відмовило заявнику - ОСОБА_1 у затвердженні вказаного проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з огляду на те, що: відсутнє рішення про погодження органу місцевого самоврядування; в експлікації земельних угідь на матеріалах землевпорядного проектування відсутні відомості щодо проектного рішення; відсутнє погодження суміжних землевласників.

Позивачем було усунуто вказані порушення, та в листопаді повторно звернувся до відповідача із заявою про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:3240 у власність.

Однак, наказом №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно відмовило заявнику вже з інших підстав, а саме, підставою для відмови зазначено відсутність у матеріалах документації із землеустрою відомостей щодо встановлення прибережної захисної смуги уздовж урізу води.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач не вправі був відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки ніж у попередньому висновку, що прямо зазначено у Земельному кодексі України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 20.09.2019 №19-3748/14-19-СГ, позивачу був наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2, 0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області з кадастровим номером :01:001:3240 (аркуш справи 9).

Державним підприємством Центр державного земельного кадастру було виготовлено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (аркуш справи 12-17).

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:3240 у власність.

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області наказом №19-4885/14-19- СГ від 31.10.2019 відмовило заявнику - ОСОБА_1 у затвердженні вказаного проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з огляду на те, що: відсутнє рішення про погодження органу місцевого самоврядування; в експлікації земельних угідь на матеріалах землевпорядного проектування відсутні відомості щодо проектного рішення; відсутнє погодження суміжних землевласників.

Позивач повторно 08.11.2019 звернувся до відповідача із заявою про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:3240 у власність.

Однак, наказом №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно відмовило ОСОБА_1 у затвердженні вказаного проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (аркуш справи 10). У даному випадку підставою для відмови відповідач зазначає відсутність у матеріалах документації із землеустрою відомостей щодо встановлення прибережної захисної смуги уздовж урізу води.

Не погодившись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Положеннями частини 3 статті 22 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Згідно з частиною першою статті 33 ЗК України громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

За змістом частин першої - третьої та п`ятої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно із частиною сьомою статті 188 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до частин восьмої-дев`ятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації, в тому числі у вигляді проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Статтею 30 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

У свою чергу, частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

У відповідності до частини четвертої статті 186-1 ЗК України розробник подає на погодження до органу, визначеного в частині першій цієї статті, за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а до органів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, - завірені ним копії проекту.

Частиною п`ятою статті 186-1 ЗК України передбачено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно з частиною шостою статті 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Частиною восьмою статті 186-1 ЗК України передбачено, що у висновку про відмову погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений).

Органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.

Системний аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм та поетапність процесу безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів статті 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду.

Згідно з матеріалами справи, відповідач відмовив позивачу у затвердженні документації із землеустрою та наданні у власність земельної ділянки у зв`язку із відсутністю у матеріалах документації із землеустрою відомостей щодо встановлення прибережної захисної смуги уздовж урізу води (відповідно до статей 60 та 61 Земельного кодексу України).

Відповідно до Висновку від 08.10.2019 №10705/82-19, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства розташованої за межами населеного пункту на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - погоджений експертом державної експертизи (аркуш справи 43).

відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Земельного кодексу України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів;

б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад З гектари - 50 метрів;

в) для великих річок, водосховищ на них та озер -100 метрів.

При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Відповідно до ст. 61 Земельного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: а) розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; б) зберігання та застосування пестицидів і добрив; в) влаштування літніх таборів для худоби; г) будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів; ґ) влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо; д)миття та обслуговування транспортних засобів і техніки.

Відповідно до наданого листа від 22.01.2020 №142 Регіональним офісом водних ресурсів у Тернопільській області на виконання вимог ухвали суду про витребування інформації від 03.01.2020, поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:3240, що розташована на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області знаходиться річка Качава, ліва притока р.Хмелева Долина, ліва притока р.Теребна (басейн р.Дністер), яка відноситься до категорій малих річок.

Відповідно до ст.88 Водного кодексу України ширина прибережної захисної смуги для малих річок становить 25 м.

Крім того, відповідно до вимог ч.8 ст.186-1 Земельного кодексу України органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки.

Згідно з наказом №19-4885/14-19- СГ від 31.10.2019 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській відмовило заявнику - ОСОБА_1 у затвердженні вказаного проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0000 га, у власність за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності (рілля), для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Романівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, з огляду на те, що: відсутнє рішення про погодження органу місцевого самоврядування; в експлікації земельних угідь на матеріалах землевпорядного проектування відсутні відомості щодо проектного рішення; відсутнє погодження суміжних землевласників.

Позивачем було усунуто вказані порушення, та в листопаді повторно звернувся до відповідача із заявою про затвердження вказаного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:3240 у власність.

Однак, наказом №19-5837/14-19-СГ від 22.11.2019 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно відмовило заявнику вже з інших підстав, а саме, підставою для відмови зазначено відсутність у матеріалах документації із землеустрою відомостей щодо встановлення прибережної захисної смуги уздовж урізу води.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не вправі був відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки ніж у попередньому висновку, що прямо зазначено у Земельному кодексі України.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України відповідає.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 січня 2020 року у справі № 500/2738/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 02.06.2020 року