Справа № 160/12335/19
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-05-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
без участі представників сторін
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується з винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, зазначаючи, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумю основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року. Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до курсу валюти прощеного боргу (кредиту) не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню. Позивачка зазначає, що наказу про проведення перевірки не отримувала та вважає, що відповідач порушив чинне законодавство, приступивши до проведення перевірки без вручення наказу позивачці.
На думку позивача, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними, у зв`язку з чим вона звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
На виконання вимог ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року на адресу суду від відповідача 03 січня 2020 року надійшов відзив на позовну заяву.
В наданому до суду відзиві зазначено, що копія наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №7057-п від 10.12.2018 року та письмове повідомлення №2778 від 10.12.2018 року надіслані на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка повернуті поштовим відділенням 16.01.2019 року з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Також, Соборним управлінням ГУ ДФС у Дніпропетровські області за місцем реєстрації ОСОБА_1 надіслано рекомендований лист від 11.12.2018 року №3186/10/04-36-52-08 щодо надання пояснень та копій документів по взаємовідносинах з ПАТ «Пумб», який повернутий поштовим відділенням 16.01.2019 року з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Згідно наданої ПАТ «Пумб» копії повідомлення про прощення частини боргу №КНО-44.2.1/135 від 27.11.2015 року, ОСОБА_1 особисто отримала 27.11.2015 року один екземпляр цього повідомлення. Виходячи з вищевикладеного, ПАТ «ПУМБ» здійснило списання основної суми кредитної заборгованості ФО ОСОБА_1 у розмірі 1 190 007,07 грн., повідомивши боржника у відповідності до вимог п.п.164.2.17 (д) п.164.2 ст. 164 ПКУ, діючого на момент списання кредитної заборгованості боржника повідомленням про анулювання боргу. Суми анульованого основного боргу ФО ОСОБА_1 у розмірі 1 190 007,07 грн. було включено ПАТ «ПУМБ» до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) за IV квартал 2015 року за ознакою доходу « 126» (додаткове благо). Згідно відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів із сум доходу, отриманого ФО ОСОБА_1 від ПАТ «ПУМБ» у розмірі 1 190 007,07 грн., податок з доходів фізичних осіб у джерела виплати не нараховувався та до бюджету не сплачувався.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що ним правомірно з дотриманням встановленої процедури буи винесеня оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
В судове засідання, призначене на 27.02.2020 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від відповідача надійшло клопотання про вікладення розгляду справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2020 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів, призначено підготовче засідання на 30.03.2020 року; витребувано додаткові докази.
В судове засідання, призначене на 30.03.2020 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 28.04.2020 року.
В судове засідання, призначене на 28.04.2020 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.04.2020 року продовжено строк розгляду справи по суті до 28.05.2020 року та повторно витребувано додаткові докази.
В судове засідання, призначене на 28.05.2020 року, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
З огляду на приписи ч. 1, ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе здійснити судовий розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 знаходиться на обліку як платник податків в ГУ ДПС у Дніпропетровській області. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до чинного законодавства відповідач є платником податків, зборів (обов`язкових платежів).
ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
За результатами перевірки складено акт від 05.02.2019 №5014/04-36-13-04/ НОМЕР_1 .
Перевіркою встановлені порушення:
- абз. «д» п.п.164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ (із змінами та доповненнями) у зв`язку з отриманням додаткового блага у вигляді основної суми анульованої (прощеної) заборгованості за кредитом, у результаті чого донараховано податку на доходи фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 237270,61 грн.;
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовані податкові повідомлення-рішення від 27.03.2019 року:
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку доводам позивача про порушення процедури проведення перевірки, а саме не надіслання наказу про проведення перевірки, судом встановлено наступне.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи..
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
З акту перевірки від 05.02.2019 №5014/04-36-13-04/ НОМЕР_1 відомо, що перевірку проведено на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Згідно з пунктом 78.4 статті 78 Податкового кодексу України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
Особливості проведення документальної невиїзної перевірки передбачені ст. 79 Податкового кодексу України .
Згідно п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України , документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) (пункт 42.2 статті 42 Податкового кодексу України).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
З аналізу наведених норм встановлено, що платник вважається належним чином повідомленим про призначення перевірки, у випадку надіслання на його зареєстровану адресу наказу про призначення перевірки.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що копія наказу ГУ ДФС у Дніпропетровській області №7057-п від 10.12.2018 року та письмове повідомлення №2778 від 10.12.2018 року надіслані на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яка повернуті поштовим відділенням 16.01.2019 року з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
Таким чином, суд приходить до висновку про належне повідомлення позивачки про проведення перевірки, а тому суд не вбачає підстав для встановлення порушення її прав проведеною перевіркою.
Оцінюючи обґрунтованість прийнятих відповідачем рішень, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
При цьому, пп.14.1.54 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до п.п. 14.1.56 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.
Відповідно до підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).
В силу п. 162.1 ст. 162 Податкового кодексу України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Згідно з пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
З аналізу наведених положень Податкового кодексу України можна зробити висновок, що до доходів взагалі та додаткових благ, зокрема, відносяться матеріальні та нематеріальні цінності, кошти та інші активи, які безпосередньо отримані платником податку та які збільшують загальний майновий стан цього платника і забезпечують приріст його активів у тій чи іншій формі.
Види доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, визначені п 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.
За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).
Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, встановлений підпунктом164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України є вичерпним.
В силу абз. "д" п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.
Отже, під додатковим благом розуміється тільки основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.
Згідно з пп. "б" п. 176.2 Податкового кодексу України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Сума доходу платника податку - боржника у вигляді суми анульованого боргу відображається кредитором у податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за формою №1ДФ за підсумками звітного періоду, в якому такий борг було анульовано, за ознакою доходу "126".
Банк вчинив дії, які свідчать про визнання ним суми прощеного боргу доходом позичальника.
Згідно зі статтею 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний, у тому числі, подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п. 49.18.4 ст. 49 Податкового кодексу України такий платник податку - боржник зобов`язаний до 1 травня року, що настає за звітним, подати річну податкову декларацію про майновий стан і доходи до органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку (за податковою адресою), відобразити в ній дохід та самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в декларації (п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України податкова декларація подається за звітний період у встановлені цим Кодексом строки до органу державної податкової служби, в якому платник податків перебуває на обліку (за податковою адресою).
Судом встановлено, що доповнено підрозділ 1 розділу XX, пунктом 8 згідно із Законом України від 09 квітня 2015 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань", яким, зокрема, встановлено, що: не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року. Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
Отже, з цієї норми слідує, що до розрахунку загального місячного (річного) оподаткованого доходу не повинна бути включена курсова різниця між сумою основного (прощеного) боргу в іноземній валюті за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання з іноземної валюти у гривню (тобто, при визначенні розміру оподатковуваного доходу у національній валюті України в еквіваленті сумі прощеного боргу в іноземній валюті на дату такого прощення), та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ станом на 1 січня 2014 року.
Тобто, курсова різниця, що виникла внаслідок знецінення національної валюти по відношенню до валюти прощенного боргу (кредиту), не відноситься до доходів платника податку та не підлягає оподаткуванню.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015, положення якого набрали чинності 07.05.2015, підрозділ 1 розділу XX «Перехідні положення» доповнено пунктом 8, у відповідності з яким не вважається додатковим благом платника податку та не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу сума, прощена (анульована) кредитором у розмірі різниці між основною сумою боргу за фінансовим кредитом в іноземній валюті, визначена за офіційним курсом Національного банку України на дату зміни валюти зобов`язання за таким кредитом з іноземної валюти у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом Національного банку України станом на 1 січня 2014 року, а також сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за такими кредитами, прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Норми цього пункту застосовуються до фінансових кредитів в іноземній валюті, не погашених до 1 січня 2014 року.
Дія абзацу першого цього пункту поширюється на операції з прощення (анулювання) кредитором боржникові заборгованості за фінансовим кредитом в іноземній валюті, що здійснювалися починаючи з 1 січня 2015 року.
З аналізу вищевикладених норм законодавства слід дійти висновку, що у разі якщо кредитором (банком) здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), а не суми у розмірі різниці, розрахованої кредитором відповідно до пункту 8 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, то з метою оподаткування сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу у відповідності до підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку.
Також, Соборним управлінням ГУ ДФС у Дніпропетровській області за місцем реєстрації ОСОБА_1 надіслано рекомендований лист від 11.12.2018 №3186/10/04-36-52-08 щодо надання пояснень та копій документів по взаємовідносинах з ПАТ «ПУМБ», який повернутий поштовим відділенням 16.01.2019 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».
ОСОБА_1 не було надано пояснень та копій документів по взаємовідносинах з ПАТ «ПУМБ».
Перевіркою дотримання встановленого порядку подання податкової декларації встановлено, що податкова декларація про майновий стан і доходи за 2015 рік платником податків ОСОБА_1 надана до Дніпровської ОДНІ (колишня назва - Дніпропетровська ОДНІ) ГУ ДФС у Дніпропетровській області 27.01.2016 реєстраційний номер НОМЕР_2 . Але в розділі II вищезазначеної декларації не відображені доходи у вигляді анульованої основної суми кредитної заборгованості, отримані від банківської установи ПАТ «ПУМБ», податок з доходів фізичних осіб та військовий збір не нараховано та до бюджету не сплачено.
- відповідно до абз.12 п.73.3 ст.73 ПКУ, інформація на запит контролюючого органу надається банками безоплатно у порядку і обсягах, встановлених Законом України від 07.12.2000 №2121 «Про банки та банківську діяльність» (далі-Закон про банки);
- відповідно до ст. 60 Закону про банки інформація щодо доцільності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Положеннями вказаної Закону про банки відомості про операції, які були здійснені на користь чи за дорученням клієнтів, здійснені ними угоди, віднесено до банківської таємниці. Тобто такий запит в контексті вищенаведених норм є вимогою про розкриття банківської таємниці, яка може розкриватися банком тільки на письмовий запит або з письмового дозволу самого власника такої інформації, або за рішенням суду;
- однак з надією на подальші партнерські стосунки і співпрацю в межах норм діючого законодавства України вважаємо за необхідне повідомити, що ПАТ «ПУМБ», керуючись вимогами абз. «д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, застосував до фізичної особи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) процедуру анулювання (прощення) боргу та включив оєтвну суму анульованого (прошеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг анульовано (прощено);
- про обов`язок зі сплати податків банк повідомив фізичних осіб шляхом надання повідомлень про прощення боргу.
Згідно наданої ПАТ «ПУМБ» копії повідомлення про прощення частини боргу №КНО-44.2.1/135 від 27.11.2015 року, ОСОБА_1 особисто отримала 27.11.2015 року один екземпляр цього повідомлення.
З наданої відповіді ПАТ «ПУМБ» судом встановлено, що банком акцентовано увагу на тому, що банком прощено саме основну суму боргу, а не курсову різницю, а тому положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань» №321-VIII від 09.04.2015 на вказані правовідносини не розповсюджуються.
Виходячи з вищевикладеного, ПАТ «ПУМБ» здійснило списання основної суми кредитної заборгованості ФО ОСОБА_1 у розмірі 1 190 007,07 грн., повідомивши боржника у відповідності до вимог п.п. 164.2.17 (д) п. 164.2 ст.164 ПКУ, діючого на момент списання кредитної заборгованості боржника повідомленням про анулювання боргу.
Суми анульованого основного боргу ОСОБА_1 у розмірі 1 190 007,07 грн. було включено ПАТ «ПУМБ» до податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку і сум утриманого з них податку (форма №1-ДФ) за IV квартал 2015 року за ознакою доходу « 126» (додаткове благо). Згідно відомостей центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів із сум доходу, отриманого ФО ОСОБА_1 від ПАТ «ПУМБ» у розмірі 1 190 007,07 грн., податок з доходів фізичних осіб у джерела виплати не нараховувався та до бюджету не сплачувався.
Відтак, судом встановлено правомірність нарахування податку відповідачем оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому позов не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судовий збір на користь позивача стягненню не підлягає.
Керуючись ст. ст.ст. 139, 241 - 246, 250 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 05 червня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук