Справа № 265/8669/19
Суддя: Шиян В. В.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №265/8669/19
Провадження №2-а/265/24/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В.В.,

за участю секретаря Себко Г.Л,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецький області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

за участю сторін адміністративного провадження:

позивача - ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Донецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування позову посилався на ті обставини, що 11 грудня 2019 року, він керував транспортним засобом ДЖИЛЛІ державний номер НОМЕР_1 , який належить йому. Проїжджаючи по вулиці Набережній у напрямку Лівобережного району міста Маріуполя, навпроти автосервісу «Н20», був зупинений поліцейським патрулем. Підійшовши до його автомобілю, працівник поліції ОСОБА_2 В.В. почав вимагати пред`явити документи, а саме водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ, мотивуючи свою вимогу порушенням ним правил ПДД, а саме порушення вимог дорожньої розмітки 1.12, яку він нібито проїхав на заборонний сигнал світлофору червоного та жовтого кольору. Не погоджуючись з позицією працівника поліції, він пояснював, що дорожня розмітка не відповідає вимогам ДСТУ 2587-2010 Розмітка дорожня. А саме коефіцієнт яскравості та світлоповертання цієї розмітки був значно менший ніж 60 відсотків, містами ця розмітка частково затерта та її було не видно, що не надало йому змогу ідентифікувати її як дорожню розмітку 1.12, а тому він впевнений, що перетнув світлофор на дозволений сигнал зеленого кольору. Працівник поліції не прийняв його пояснення, та почав складати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КпАП України. Із зазначеною постановою він не погоджується, оскільки вважає її складеної не законно, у зв`язку з чим просить суд скасувати постанову ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року. До позовної заяви надав ДВД диск з відеозаписом.

Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року, провадження по справі було відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження.

28 січня 2020 року, від представника відповідача, на адресу суду надійшов письмовий відзив, в якому відповідач заперечував проти скасування постанови ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року, оскільки позивач ОСОБА_1 розпочав рух на заборонено світло світлофору. На підтвердження зазначеного факту, до відзиву було долучено ДВД Диск з записом порушення.

Позивач Антюхов Є.О. в судовому засіданні наполягав на задоволення його позовної заяви. В обґрунтування своїх вимог, пояснив, що 11 грудня 2019 року, він керував транспортним засобом ДЖИЛЛІ державний номер НОМЕР_1 , який належить йому. Проїжджаючи по вулиці Набережній у напрямку Лівобережного району міста Маріуполя, навпроти автосервісу «Н20», був зупинений поліцейським патрулем. Підійшовши до його автомобілю, працівник поліції ОСОБА_2 В.В. почав вимагати пред`явити документи, а саме водійське посвідчення, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс обов`язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ, мотивуючи свою вимогу порушенням ним правил ПДД, а саме порушення вимог дорожньої розмітки 1.12, яку він нібито проїхав на заборонний сигнал світлофору червоного та жовтого кольору. Він не погодився з твердження поліцейського щодо порушення ним правил дорожнього руху, а тому не бажав надавати працівникам поліції своє водійське посвідчення. Також йому було надано для перегляду відео, на якому зафіксовано початок руху невідомого автомобіля на заборонений сигнал світлофора. Він вважав що на відео зафіксовано не його автомобіль, і у працівників поліції не має підтверджень того, що за кермом сидів саме він а не інша людина.

В подальшому, в судовому засіданні, після перегляду відео наданого відповідачем, позивач визнав факт керування транспортним засобом ДЖИЛЛІ, державний номер НОМЕР_1 , а також визнав той факт, що саме він був за кермом. Також визнав той факт, що працівником поліції йому було роз`яснено його процесуальні права та обов`язки, але він не погодився з пред`явленим обвинуваченням, а тому наполягав на складенні протоколу про адміністративне правопорушення, та направлення його на розгляд до суду. Після складення постанови він спочатку відмовився її отримувати, оскільки вважає, що працівниками поліції було порушено його право на законний та всебічний розгляд справи. Під час вручення постанови, він звертався до працівника поліції з вимогою надати йому можливість звернутися за юридичною допомогою, що було проігноровано працівником поліції. Також звертає увагу суду, що відео на якому нібито зафіксовано правопорушення було знято на невідомий пристрій Хсіомі. На відео запису не видно дорожньої розмітки 1.12, а тому він не порушував правил дорожнього руху. Таким чином вважає дії працівника поліції не законними у зв`язку з чим просить суд скасувати постанову ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд, вислухав позивача, дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозапис, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Джиллі, державний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Набережній в Лівобережному районі міста Маріуполя, здійснив рух на заборонений ( червоний з жовтим) сигнал світлофору, перетнув дорожню розмітку 1.12 «Стоп лінія», та дорожній знак 5.62 «Місце зупинки», чим порушив п. 8.7.3 є ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ч.2 ст.122 КпАП України.

Згідно постанови серії ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року, на водія ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 425 гривень.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 2 статті 258 КпАП України, передбачено, що органи Національної поліції України звільнено від обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КпАП України, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 33, 280 КпАП України, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статтею 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника.

Відповідно до п. 8.7.3є ПДР України, сигнали світлофора мають такі значення: поєднання червоного та жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу світлофору.

Дорожня розмітка 1.12 ( стоп-лінія) вказує місце, де водій повинен зупинитися при наявності знаку 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника що забороняє рух.

Дорожній знак 5.62 «Місце зупинки» визначає місце зупинки транспортних засобів під час дії забороняючого сигналу світлофора ( регулювальника) чи перед залізничним переїздом , рух через який регулюється світлофором.

Як вбачається з відео 2020-01-27_16-26-40, яке міститься на ДВД диску, наданому працівниками поліції, автомобіль ДЖИЛЛІ рухаючись по вулиці Набережній в Лівобережному районі міста Маріуполя зупинився перед знаком 5.62 «Місце зупинки» на заборонений красний сигнал світлофору. Після загоряння жовтого сигналу світлофору, поєднаного з красним, автомобіль ДЖИЛЛІ розпочинає рух, проїжджає знак 5.62, і світлофор, і вже тільки після цього сигнал світлофору змінюється на зелений сигнал.

Таким чином суд приходить до висновку, що водієм ОСОБА_1 було порушено вимоги п. 8.7.3 є ПДР України.

В судовому засіданні було досліджено постанову ЕАВ № 1371405 від 28 липня 2019 року, в якій зазначено, що водій ОСОБА_1 відмовився від отримання копії постанови, що в свою чергу не оспорюється позивачем в судовому засіданні. За його поясненнями він спочатку не бажав отримувати постанову, оскільки вимагав надання йому юридичної допомоги, а в подальшому працівники поліції не надали йому копію постанови на місці її складення, мотивуючи тим, що в постанові була зроблена відмітка про відмову водія від отримання копії постанови, у зв`язку з чим він був змушений наступного дня звертатися до УПП.

Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не ставилося питання щодо не роз`яснення йому процесуальних прав під час складення постанови ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року, навидь як вбачається з відео він сам визнавав факт роз`яснення йому процесуальних прав у тому числі права на надання юридичної допомоги під час розгляду справи. Але вже після того, як постанову ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року було складено працівником поліції, під час її вручення, водієм ОСОБА_1 було заявлено клопотання про необхідність звернення за юридичною допомогою, на що йому було роз`яснено про можливість звернення до суду з приводу оскарження складеної постанови. Враховуючи вище наведене, суд не знаходить підстав для визнання постанови не законною у зв`язку з порушення прав на захист.

Також суд звертає увагу, що під час демонстрації водію ОСОБА_1 відео із зафіксованим на ньому правопорушенням, водій, не бажаючи дослухатися до роз`яснень працівника поліції наголошував на складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

Суд розглядаючи зазначене питання прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Відповідно до ст. 258 КпАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. За змістом ст. 222 КУпАП розгляд справ за ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 122 КУпАП віднесено до компетенції органів Національної поліції. Частина 4 ст. 258 КпАПУ вказує, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 Кодексу. Згідно ч. 5 ст. 258 КУпАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 185-3 КпАП України та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України « Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Слід зазначити, що твердження позивача про невідповідність форми постанови додатку 5 до Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, спростовуються п. 5. розділу IV цієї Інструкції, в якій визначено, що постанова за наявності технічної можливості складається в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, що і має місце в даному випадку.

Враховуючи вищенаведене, спростовується твердження позивача ОСОБА_1 про необхідність складення працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення.

Також однією з підстав для скасування постанови ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року позивачем зазначено ті обставини, що відеофіксація велася на невстановлений пристрій марки «Ксіомі».

Суд розглядаючи зазначене питання приходить до наступного.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються в тому числі показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху…

Відповідно до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів.

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580- VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної, безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 5 80-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Як вбачається з візуальної інформації з відеозапису під час фіксування факту порушення позивачем п.8.7.3.е ПДР України відеокамера була закріплена на патрульному автомобілі, що відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про національну поліцію».

На відеозаписі збереженому на оптичному диску, який доданий до матеріалів справи видно, що позивача було зупинено, у зв`язку із проїздом на заборонний сигнал світлофора.

В постанові ЕАК № 1850340 від 11 грудня 2019 року в пункті 9. «До постанови додається» зазначено, ДМІ АН 01107 Хсіомі Yi car DVD 06.

З чого слідує, що показання технічного приладу, що мають функції відеозапису є належним та допустимим доказом в розумінні КУпАП, і такі показання доводять наявність адміністративного правопорушення.

Оскільки в даному випадку основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого підтверджено відеоматеріалами, і не спростовується поясненнями самого водія ОСОБА_1 відсутність якого б виключала склад наведеного адміністративного правопорушення, а також враховуючи той факт, що судом не було встановлено порушення прав водія ОСОБА_1 під час складання постанови, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2-15, 19-21, 72-79, 121, 122, 159-164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 293-295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до інспектора батальйону № 1 роти 4 Управління патрульної поліції в Донецький області про визнання дій неправомірними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень КАС України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення було складено та підписано 3 червня 2020 року.

Суддя: