Справа № 826/24107/15
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

за участю секретаря судового засідання Білоус А.С.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Дніпро-97» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Фермерського господарства «Дніпро-97» до Державної податкової інспекції у Печерському районі Головного управління ДФС у м.Києві про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фермерське господарство «Дніпро-97» (надалі - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві ( надалі - відповідач/ ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд скасувати рішення ДПІ у Печерському районі ГУ ДФС у м. Києві про виключення сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування від 14.09.2015 №5/26-55-15-01.

Позивач мотивує позовні вимоги протиправністю спірного рішення, зазначивши, що згідно додатку 9 до податкової декларації з ПДВ Розрахунку питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/ послуг до вартості всіх товарів/послуг (ДС9) за серпень 2015 року вбачається, що з вересня 2014 року по серпень 2015 року обсяг постачання сільськогосподарських товарів (послуг) складає 100 відсотків всіх товарів (послуг). Також позивач зазначає, що рішення не ґрунтується на результатах жодної перевірки.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що у податкового органу відсутні повноваження щодо проведення камеральної перевірки з питань наявності чи відсутності у платника податків власних чи орендованих земельних ділянок.

Відповідно інформація стосовно відсутності у позивача власних або орендованих земельних ділянок, зібраних Сумською ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області відносно позивача поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та відноситься до предмета камеральної перевірки і не може слугувати підставою для висновку, що позивачем наведені недостовірні дані щодо виробленої ним сільськогосподарської продукції.

У даному випадку, Сумська ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області, здійснюючи дослідження питання наявності чи відсутності земельних ділянок у господарства, вийшла за межі предмету камеральної перевірки, у зв`язку із чим акт такої перевірки, на думку апелянта, є доказом здобутим в порушення вимог чинного законодавства, а тому не може бути взятий до уваги під час вирішення даного спору.

Також зазначає, що копією декларації з податку на додану вартість за серпень 2015 року, додатком 9 та квитанцією про їх прийняття підтверджується наявність у позивача бази сільськогосподарської продукції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили. Клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надходило.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було. Зважаючи на те, що подання відзиву на апеляційну скаргу є правом, а не обов`язком учасника справи, беручи до уваги те, що в матеріалах справи наявні докази, які дозволяють розглянути апеляційну скаргу, а відповідач мав достатньо часу для його подання, клопотань про продовження строку на подання відзиву до суду не надходило, колегія суддів не вбачає перешкод для розгляду апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Фермерське господарство «Дніпро-97» з 01.08.2014 зареєстровано платником податку на додану вартість та суб`єктом спеціального режиму оподаткування.

Державною податковою інспекцією у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві прийнято рішення від 14.09.2015 №5/26-55-15-01 про виключення Фермерського господарства «Дніпро-97» з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування.

Вважаючи вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем жодних доказів та доводів постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, не надано та не спростовані висновки ДПІ щодо відсутності постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 209.1 ст. 209 Податкового кодексу України (надалі - ПК України), резидент, який провадить підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідає критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), може обрати спеціальний режим оподаткування.

При цьому, за п. 209.6 ст. 209 ПК України, сільськогосподарським вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

З наведених норм вбачається, що для обрання спеціального режиму оподаткування необхідно дотримання умов щодо провадження підприємницької діяльності у сфері, зокрема, сільського господарства, та відповідності ознакам сільськогосподарського підприємства щодо постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Само по собі зайняття діяльністю, на яку розповсюджується дія спеціального режиму оподаткування, без наявності у підприємства ознак сільськогосподарського, не надає у відповідності з наведеною віще п. 209.1 ст. 209 ПК України право на обрання спеціального режиму оподаткування.

Згідно з п. 209.11 ПК України, якщо суб`єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то:

а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов`язане визначити податкове зобов`язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку;

б) контролюючий орган виключає таке підприємство з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних 12 послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею;

в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

З матеріалів справи вбачається, що співробітниками Сумської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області проведено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ФГ «Дніпро-97» за травень 2015 року, результати якої оформлені актом від 24.06.2015 №2/18-15-15-042/23677739 та камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість ФГ «Дніпро-97» за липень 2015 року, результати якої оформлені актом від 25.08.2015 №4/18-15-15-042/23677739.

Вказаними перевірками встановлено відсутність у ФГ «Дніпро-97» земельних ділянок (власних або орендованих), таким чином, ФГ «Дніпро-97» наведено недостовірні дані щодо виробленої ним сільськогосподарської продукції, внаслідок чого безпідставно застосовувало спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, оскільки порушено вимоги п. 209.6 ст. 209 ПК України.

Судом першої інстанції було витребувано докази наявності бази для виробництва сільськогосподарської продукції.

Натомість позивачем жодних доказів та доводів постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, не надано та не спростовані висновки ДПІ щодо відсутності постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах.

Щодо доводів позивача про те, що акт від 25.08.2015 №4/18-15-15-042/23677739, складений за результатами проведення камеральної перевірки, не може бути належним доказом, оскільки отриманий поза межами здійснюваного відповідачем податкового контролю, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України визначено, що камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Відповідно до п. 76.1 ст. 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.

Аналіз зазначених норм Закону свідчить, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, установлених п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, та є способом здійснення податкового контролю, що проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість.

Особливості камеральної перевірки полягають у тому, що її проведення не потребує наказу керівника податкового органу або іншого спеціального дозволу чи направлення, згоди платника податків та його присутності. Метою камеральної перевірки є виявлення в поданій звітності, інших даних систем електронного адміністрування, єдиних реєстрів, арифметичних та/або методологічних помилок, які призвели до заниження або завищення податкового зобов`язання чи інших порушень. Камеральній перевірці підлягає уся податкова звітність суцільним порядком. Камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, своєчасність сплати грошових зобов`язань камеральною перевіркою не охоплюється.

Зважаючи на те, що податковим органом під час проведення перевірки здійснювався аналіз баз даних ДФС України в розрізі контрагентів ФГ «Дніпро-97», під час якого встановлено відсутність придбання будь-яких товарно-матеріальних цінностей, земельних ділянок для здійснення сільськогосподарської діяльності, відповідно колегія суддів вважає, що відповідач діяв в межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений законом.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на подану ним декларацію за серпень 2015 року, яка на його думку, підтверджує наявність у нього бази сільськогосподарської продукції, оскільки відповідно до п.209.6 ст. 209 ПК України звітним періодом є 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно, тобто з серпня 2014 по липень 2015, що узгоджується із періодом зазначеним в акті камеральної перевірки від 25.08.2015 р. № 4/18-15-15-042/23677739.

Колегія суддів звертає увагу на те, що визначальним критерієм для отримання платником спеціального режиму оподаткування необхідно не лише постачання сільськогосподарської продукції, а й її виробництво на власних або орендованих основних фондах, що позивачем не доведено.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним критеріям, а тому підстави для його скасування відсутні.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Дніпро-97» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

О.Є. Пилипенко