Справа № 932/12887/19 (2-а/932/396/20)
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2020 року м. Дніпросправа № 932/12887/19 (2-а/932/396/20)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку

письмового провадження

в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт»

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року (головуючий суддя Литвиненко І.Ю.) передачу за предметною підсудністю до іншого суду адміністративної справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт»

до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради

про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Такт» (далі Позивач) звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради (далі Відповідач), в якому просило суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №55/1508 від 15.08.2019 р. про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 72252,00 грн.

- визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №56/1508 від 15.08.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 100350,00 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року по справі №932/12887/19(2-а/932/396/20) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності передано на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративному суду за предметною підсудністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що спір у даній справі не відноситься до переліку адміністративних справ, які підсудні місцевим загальним судам, як адміністративним судам, оскільки позовні вимоги не пов`язані з притягненням до адміністративної відповідальності, що свідчить про наявність підстав, передбачених ст. 29 КАС України, для передання справи за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Такт», не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, оскаржило її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема тим, що суд першої інстанції не дослідив належним чином тих обставин, що склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» ідентичний складу правопорушення, передбаченого ст. 96 КУпАП, що, на думку останнього, свідчить про те, що за своїм характером така юридична відповідальність є адміністративною.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд апеляційну скаргу представника Позивача залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначено про те, що спірними постановами про накладення штрафу Позивача було притягнуто саме до адміністративно-господарської санкції у вигляді штрафу, що не є тотожним притягненню до адміністративної відповідальності.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>«. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини першої ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1 - 3 частини першої цієї статті; 5) адміністративні справи щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років».

Згідно з частиною другою ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Предметом позову у даній справі є визнання протиправними та скасування постанов Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №55/1508 від 15.08.2019 р. про накладення штрафу за порушення у сфері містобудівної діяльності в розмірі 72252,00 грн. та №56/1508 від 15.08.2019 р. про накладення штрафу в розмірі 100350,00 грн.

Як вбачається з Постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №55/1508 від 15.08.2019 р., Позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено на нього штраф у сумі 72252,00 грн. (а.с. 21-22).

Зі змісту Постанови про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності №56/1508 від 15.08.2019 р., випливає те, що Позивача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено на нього штраф у сумі 100350,00 грн. (а.с. 23-24).

Відповідно до частини першої ст. 1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» від 14 жовтня 1994 року № 208/94-ВР (надалі - Закон № 208/94-ВР), правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб`єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Згідно з частиною першою ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року № 3038-VI (надалі - Закон № 3038-VI), державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини другої ст. 41 Закону № 3038-VI, орган державного архітектурно-будівельного контролю розглядає відповідно до закону справи про адміністративні правопорушення та справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності.

Згідно з п. 2, п. 6 ч. 2 ст. 2 Закону № 208/94-ВР, суб`єкти містобудування, які є замовниками будівництва об`єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення:

- виконання будівельних робіт без повідомлення про початок їх виконання, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні, вчинене щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), - у розмірі тридцяти шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб;

- незабезпечення замовником здійснення авторського нагляду у випадках, якщо такий нагляд є обов`язковим згідно із законодавством, - у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Оскільки, спірними Постановами Відповідача Позивача притягнуто до відповідальності саме за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, на підставі норм спеціального Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», а не за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення, дана справа не є справою з приводу оскарження рішення, дій суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, віднесеною до предметної юрисдикції (підсудності) місцевого загального суду як адміністративного суду, відповідно до пункту 1 частини першої ст. 20 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому має розглядатись окружним адміністративним судом.

На підставі наведеного, у зв`язку з місцезнаходженням як Позивача так і Відповідача у Дніпропетровській області, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо передачі даної справи на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про передання справи за підступністю правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги Позивача висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції від 18 березня 2020 року підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Такт» залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2020 року по справі №932/12887/19(2-а/932/396/20) залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов