Справа № 340/2182/19
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

02 червня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2182/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року (суддя Сагун А.В.) по справі №340/2182/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішень, -

в с т а н о в и В:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 234,09 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) у розмірі 1 673 ,50 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування;

- податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з надходження від забруднення речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.07.2019 року щодо сплати недоїмки у розмірі 193 896, 54 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач. зокрема, посилався на те, що оскаржувані рішення прийняті контролюючим органом з огляду на висновки, які зроблені за результатом документальної перевірки, щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу. Такі висновки відповідача, за позицією позивача, є необґрунтованими, оскільки не узгоджуються з показниками тих витрат, які фактично мали місце та які враховані позивачем при визначені чистого оподатковуваного доходу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано встановленими обставинами справи, які, за позицією суду першої інстанції, свідчать про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, за рахунок включення до складу витрат, які не включаються на складу витрат підприємця, що вплинуло на визначення об`єкта оподаткування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також судом зроблено висновок про те, що позивач, який використовує у власній господарській діяльності транспортні засоби, а відповідно використовує та утилізує такі комплектуючи як шини, акумулятори, є платником екологічного податку, у зв`язку з чим контролюючим органом правомірно визначено грошове зобов`язання з екологічного податку.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову. В апеляційній скарзі позивач фактично наголошує на своїй позиції щодо неправильності висновків як контролюючого органу так і суду першої інстанції про заниження чистого оподатковуваного доходу. З цього приводу позивач вказує на те, що до складу витрат ним відносилися виключно витрати, які пов`язані із господарською діяльністю та отриманням доходу. Також позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є платником екологічного податку. З цього приводу позивач вказує на те, що перелік платників екологічного податку статтею 240 Податкового кодексу України і позивач до таких платників податків не віднесений.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління ДПС у Кіровоградській області (правонаступник Головного управління ДФС у Кіровоградській області) просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність і обґрунтованість. Фактично позиція відповідача обґрунтована тими висновками, які зроблені під час перевірки та яким судом першої інстанції, на його думку, надано належну правову оцінку.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пунктів 77.1 та 77.4 статті 77 Податкового кодексу України, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-УІ, відповідно до наказу ГУ ДФС у Кіровоградській області від 17.05.2019 року №823 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 », направлення на перевірку від 30.05.2019 №977, виданого ГУ ДФС у Кіровоградській області та плану - графіка проведення документальних планових перевірок платників податків, головним державним ревізором-інспектором відділу контрольно-перевірочної роботи самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління ДФС у Кіровоградській області ОСОБА_2 Миколаївною проведена документальна планова виїзна перевірка фінансово - господарської діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за період діяльності з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року з метою контролю дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, а також законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2017 по 31.12.2018 року, за наслідками якої складено акт № 51/11-28-13-05/ НОМЕР_1 від 24.06.2019.

Згідно акту перевірки встановлені наступні порушення:

1. пункту 177.2, підпункту 177.4.5, підпункту 177.4.6, підпункту пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 527575,04 грн., в т.ч. за 2017 рік-157131,44 грн., за 2018 рік 370443,60 грн.;

2. підпункту 1.1 - 1.6 пункту 16і підрозділу 10 розділу XX «Інші перехідні положення» Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов`язання по військовому збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 43964,59 грн., в т.ч. за 2017 рік - 13094,29 грн., за 2018 рік 30870,30 грн.;

3. частини 2 пункту 1 статті 7 Закону №2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині заниження суми єдиного внеску від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 193896,54 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 96553,31 грн., за 2018 рік на суму 97343,23 грн.;

4. пункту 31.1 статті 31, пункту 36.1 статті 36, пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України - порушення граничних термінів сплати податкових зобов`язань з військового збору від провадження діяльності;

5. пункту 31.1 статті 31, пункту 36.1 статті 36, пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України - порушення граничних термінів сплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності;

6. підпункту 16.1.5, 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пункту 44.1., 44,3 статті 44, пункту 176.1 статті 176, пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, книга обліку доходів та витрат на перевірку не надана.

7. підпункту 240.1.3 пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 Податкового кодексу України в частині заниження суми податкового зобов`язання з екологічного податку на загальну суму 1039,66 грн., в тому числі за І квартал 2017 року на суму 74,12 грн., за II квартал 2017 на суму 7,00грн., за III квартал 2017 - 161,77грн., за IV квартал 2017 -157,69грн., за І квартал 2018 - 122,63грн., за II квартал 2018 - 127,97грн., за НІ квартал 2018 -55,13грн., за IV квартал 2018 - 333,35грн.

6. підпункту 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, донараховано військового збору із заробітної плати найманих працівників за 2018 рік в сумі 6540,28 грн.

На підставі зазначеного акту перевірки, винесені податкові повідомлення-рішення, зокрема:

- № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 791 362, 56 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 527 575, 04 грн., штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 263 787,52 грн. (т.1, а.с. 24);

- № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 234,09 грн. (т.1, а.с. 21);

- № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі 65 946,89 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 43 964,59грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 21 982, 30 грн. (т.1, а.с. 23);

- № від 16.07.2019 року яким збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 12 289, 75 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 6 540, 28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4 196, 65 грн., та пенею у розмірі 1552,82 грн. (т.1, а.с. 19);

- № від 16.07.2019 року, яким застосована штрафна (фінансова) санкція (штраф) у розмірі 1 673 ,50 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (т. 1 а.с.22);

- № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з надходження від забруднення речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у розмірі 1 299, 58 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у сумі 1039, 66 грн., за штрафними санкціями 259, 92 грн. ( т.1 а.с.18);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.07.2019 року щодо сплати недоїмки у розмірі 193 896, 54 грн. (т.1, а.с. 25).

- рішення № від 15 липня 2019 року, яким застосовано штрафна санкція у сумі 29 044,99грн., у т.ч. за 2017 рік у сумі 19 310,66грн., за 2018 рік у сумі 9 734,32грн. на підставі ст..25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску а загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (т. 1 а.с.26).

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору, який передано на вирішення суду.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Так встановлені судом першої інстанції обставини справи свідчать про те, що основним видом діяльності позивача є - вантажний автомобільний транспорт.

Позивач в господарської діяльності використовує власні та орендовані транспортні засоби, перелік яких наведено в акті перевірки.

У перевіреному періоді позивач надав послуги з перевезення вантажів, що відображено в акті перевірки.

Для здійснення підприємницької діяльності позивачем придбавалися запасні частини для транспортних засобів, послуги з ремонту автомобілів, автошини та акумулятори.

За позицією контролюючого органу позивачем завищено витрати, які враховуються при визначенні чистого оподатковуваного доходу, на загальну суму 3076302,61 грн. в т.ч. за 2017 рік на суму 928660,62 грн. та за 2018 рік на суму 2147641,99 грн. за рахунок:

- включення до складу витрат за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 року витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (запасні частини до ТЗ, ремонт авто, автошини та акумулятори) на суму 928660,62 грн., які не включаються до складу витрат підприємця;

- включення до складу витрат за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 року витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення (запасні частини до ТЗ, ремонт авто, амортизація транспортних засобів) на суму 2147641,99 грн., які не включаються до складу витрат підприємця.

Вказане порушення, за позицією відповідача, призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб з підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період, на загальну суму 527575,04 грн., в т.ч. за 2017 рік -157131,44 грн., за 2018 рік 370443,60грн.

При цьому, відповідачем не заперечувалося те, що позивачем було надано необхідні первинні документи на підтвердження витрат за перевіряємий період, вказані документи оформлено відповідно до вимог чинного законодавства України, однак, позивачем, за позицією контролюючого органу, неправомірно зараховано зазначені суми до складу витрат.

Погоджуючись з такою позицією відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем в порушення вимог ст. 172 ПК України, включено до складу витрат, у перевіряємий період, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення придбання запасних частини до автомобілів, вартість ремонту автомобілів, придбання автошин та акумуляторів, які не включаються до складу витрат підприємця, а тому рішення № від 16.07.2019 в частинні нарахування грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у розмірі у розмірі 527 575, 04 грн. є правомірним та скасуванню не підлягає.

З такими висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Особливості оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, встановлені статтею 177 Податкового кодексу України.

За пунктом 177.2 статті 177 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи підприємця.

Згідно з пунктом 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

177.4.5. не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Враховуючи положення зазначених норм права можливо дійти висновку про те, що чистий оподатковуваний дохід, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців від провадження господарської діяльності, визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом і документально підтвердженими витратами, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг).

Погоджуючись з позицією контролюючого органу, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що по-перше: основними засобами подвійного призначення є, зокрема, вантажні автомобілі, а не запасні частини до таких автомобілів, вартість ремонту автомобілів, придбання автошин та акумуляторів. По-друге, акт перевірки, який став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, взагалі не містить у собі інформації, яка б свідчила про те, що позивачем нараховувалася амортизація на придбані автозапчастини.

Враховуючи суть порушення, яке за позицією відповідача мало місце у спірному випадку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що позивачем правомірно та обґрунтовано віднесено до витрат при визначенні чистого оподатковуваного доходу, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців від провадження господарської діяльності, витрат на придбання запасних частин до автомобілів, витрат на придбання автошин та акумуляторів, вартість ремонту автомобілів, які документально підтверджені та які пов`язані з господарською діяльністю та отриманням доходу позивачем.

Оскільки за наслідками розгляду цієї справи не встановлено обставин, які б свідчили про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку і про необґрунтованість донарахування відповідачем позивачу військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також застосування штрафних санкцій на підставі ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», так як вказані зобов`язання (штрафні санкції) визначені позивачу виходячи із позиції контролюючого органу щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу.

З цих підстав суд апеляційної інстанції дійшов висновку про неправомірність: податкового-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року, податкового-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року, вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.07.2019 року щодо сплати недоїмки у розмірі 193 896, 54 грн., № від 15 липня 2019 року, яким застосовано штрафної санкції у сумі 29 044,99грн.

Не погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з надходження від забруднення речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами у розмірі 1 299, 58 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у сумі

1039, 66 грн., за штрафними санкціями 259, 92 грн.

Згідно вимог статті 240 Податкового кодексу України платниками податку є суб`єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються:

- викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення;

- скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти;

- розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах, крім розміщення окремих видів відходів як вторинної сировини;

- утворення радіоактивних відходів (включаючи вже накопичені);

- тимчасове зберігання радіоактивних відходів їх виробниками понад установлений особливими умовами ліцензії строк.

Отже вказаною нормою права визначено платників екологічного податку.

Відносячи позивача до платника екологічного податку, контролюючий орган виходив з того, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки не було надано дозвіл зі спеціалізованим підприємством, яке здійснює утилізацією відходів, а саме, використаних автомобільних шин (шини відносяться до IV класу небезпеки відходів та є малонебезпечними).

За перевіряємий період фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 , згідно первинних документів на придбання ТМЦ використано шин в кількості 947 штук, акумуляторів у кількості 30 штук та оливи (мастила моторні) у кількості 1773 л.

Клас небезпеки відходів:

II клас: Батареї акумуляторні свинцеві некондиційні; Акумулятори лужні, у т.ч. кадмій-нікелеві, некондиційні; Батареї свинцеві зіпсовані або відпрацьовані (автотранспорт).

III клас: Масла та мастила моторні, трансмісійні інші зіпсовані або відпрацьовані.

IV клас: Шини, зіпсовані перед початком експлуатації, відпрацьовані, пошкоджені чи забруднені під час експлуатації.

Таким чином за позицією відповідача, фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 занижено суму податкового зобов`язання з екологічного податку на загальну суму 1039,66 грн., в тому числі за І квартал 2017 року на суму 74,12 грн., за II квартал 2017 на суму 7,00грн., за III квартал 2017 - 161,77грн., за IV квартал 2017 - 157,69грн., за І квартал 2018 - 122,63грн., за II квартал 2018 - 127,97грн., за III квартал 2018 - 55,13грн., за IV квартал 2018 - 333,35грн,, чим порушено вимоги підпункту 240.1.3 пункту 240.1 статті 240, підпункту 242.1.3 пункту 242.1 статті 242 Податкового кодексу України.

За наслідками розгляду справи, суд першої інстанції встановив, що надані суду докази свідчать про те, що позивач самостійно не здійснював утилізацію використаних запасних частин.

В той же час, погоджуючись з позицією відповідача, про те, що позивач є платником екологічного податку, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у процесі діяльності позивача утворюються відходи (відпрацьовані акумулятори, шини, мастила тощо), однак ним не укладено договір на видалення та утилізацію відходів із суб`єктом господарювання (комунальними або спеціалізованими підприємствами тощо), то позивач є суб`єктом сплати екологічного податку.

З такими висновками суду першої інстанції не можливо погодитися з огляду на те, що вони не узгоджуються з положеннями ст..240 ПК України, якою визначено суб`єктів сплати екологічного податку, і такого суб`єкта сплати податку, як особа в діяльності якої утворюються відходи, але яка не уклала договір на утилізацію відходів, вказаною нормою права не визначено.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про неправомірність податкового повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року.

Щодо податкових повідомлень-рішень № від 16.07.2019 року, № від 16.07.2019 року, № від 16.07.2019 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з аргументів позивача, які наведені в апеляційній скарзі, останній не зазначає у чому полягає неправомірність вказаних рішень відповідача, але вказує на наявність підстав для їх скасування.

З приводу таких аргументів позивача слід зазначити, що прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень не пов`язано з виявленими контролюючим органом порушень, про які зазначено вище.

Так позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 234,09 грн. (т.1, а.с. 21).

Вказане податкове повідомлення-рішення прийнято з огляду на те, що перевіркою своєчасності та повноти сплати податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності встановлено, що фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 податкове зобов`язання, визначене у податковій декларації про майновий стан і доходи № від 08.02.2017 року ,сплачене несвоєчасно (1 день прострочки) (т.1 а.с.46-47).

Відповідно абзацу першому підпункту 177.5.1 пункту 177.5 статті 177 Податкового кодексу України авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються платником податку самостійно згідно з фактичними даними, зазначеними у Книзі обліку доходів і витрат, кожного календарного кварталу та сплачуються до бюджету до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). Авансовий платіж за четвертий календарний квартал не розраховується та не сплачується.

Згідно пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши те, що позивачем подано до відповідача податкову декларацію про майновий стан і доходи № від 08.02.2017 року та сплачено узгоджене зобов`язання не своєчасно (т.1 а.с. 138 141, т. 3 а.с.129-132), то відповідно до п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України відповідачем правомірно застосовано штраф у розмірі 10 % .

Оскільки позивач не зазначає обставин, які на його думку свідчать про неправильність рішення суду першої інстанції, в цій частині, то у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, в цій частині заявлених позивачем вимог.

Крім цього позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року яким, збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з військового збору, пені у розмірі 12 289, 75 грн., в тому числі за податковим зобов`язанням у розмірі 6 540, 28 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 4 196, 65 грн., та пенею у розмірі 1552,82 грн. (т.1, а.с. 19, 28,29).

Встановлені обставини справи свідчать про те, що підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що згідно наданих на перевірку документів та поданої до контролюючого органу звітності (розрахунки за Ф.- 1ДФ, звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування)), декларації про майновий стан і доходи (розділ «Витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату») встановлено, що у 2018 році нараховано заробітної плати найманим працівникам у сумі 492623,41 грн., військовий збір становить 7389,35 грн. Згідно баз даних контролюючого органу платником за 2018 рік перераховано податку до бюджету у сумі 1173,00грн.

Оскільки позивачем не було у повному обсязі сплачено податкові зобов`язання з військового збору, то суд першої інстанції обґрунтовано вказав на правомірність зазначеного податкового повідомлення-рішення.

В апеляційній скарзі позивач не наводить обставин, з якими б він пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду в цій частині заявлених вимог.

Також позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року, яким застосовано штрафна (фінансова) санкція (штраф) у розмірі 1 673 ,50 грн. за порушення строку сплати грошового зобов`язання військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування (т. 1 а.с.22, т.3 а.с.123 зворотній бік).

Відповідно пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Перевіркою встановлено, що податкове зобов`язання, визначене згідно податкового повідомлення - рішення № від 11.05.2017 року сплачено несвоєчасно, (кількість днів прострочки - 45).

Оскільки зазначені порушення знайшли підтвердження в судовому засіданні та не спростовані позивачем (т.3 а.с.124,126-127), то суд першої інстанції обґрунтовано вказав на правомірність податкового-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року.

Таким чином дослідивши встановлені обставини справи, аргументи позивача, з якими останній пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про часткове задоволення позову, а саме в частині визнання неправомірними та скасування: податкового-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року, податкового-повідомлення рішення № від 16.07.2019 року, податкового повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.07.2019 року щодо сплати недоїмки, рішення № від 15 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій.

У зв`язку із частковим задоволенням позову на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, який сплачено як за подання позову так і за подання апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , згідно квитанції №01/08/1901 від 01.08.2019, сплачено судовий збір за подання позову до Кіровоградського окружного адміністративного суду у розмірі 9605 грн. (т.1 а.с.2).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивачем, згідно квитанції №27/12/1902 від 27.12.2019, сплачено судовий збір у розмірі 14407,50 грн. (т.3, а.с.158).

Судовий збір як за подання позову так і за подання апеляційної скарги, враховуючи ціну позову, що складається із сум донарахованих податкових зобов`язань та штрафів, сплачено у максимальних розмірах, які визначено Законом України «Про судовий збір».

Загальний розмір документально підтверджених судових витрат у вигляді судового збору, понесених позивачем за подання до суду адміністративного позову та за подання апеляційної скарги у даній справі, складає 24012,50 грн.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору в сумі 24012,50 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2019 року по справі №340/2182/19 скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позову.

Податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року визнати неправомірним та скасувати.

Податкове повідомлення-рішення № від 16.07.2019 року визнати неправомірним та скасувати.

Податкове повідомлення рішення № від 16.07.2019 року визнати неправомірним та скасувати.

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 16.07.2019 року визнати неправомірною та скасувати.

Рішення № від 15 липня 2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску визнати неправомірним та скасувати.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Кіровоградській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 24012,50грн.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному

порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 03.06.2020р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк