Справа № 205/691/20
Суддя: Мовчан Д. В.
Дата ухвалення: 2020-05-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

14.05.2020 Єдиний унікальний номер 205/691/20
Єдиний унікальний номер: 205/691/2020
Номер провадження 2а/205/49/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капрала поліції Бойко Аліни Вікторівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду з вищеназваним адміністративним позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2001436 від 20.01.2020 року, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капралом поліції Бойко Аліною Вікторівною, відповідно до якої на нього, Позивача, було накладено штраф у розмірі 1 020 грн. 00 коп., за порушення п.п.8.4 «г» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч.5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вказана постанова є необґрунтованою, при розгляді справ відносно нього суб`єктом владних повноважень не були доведені та з`ясовані певні обставини справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню, а провадження по адміністративній справі відносно позивача - закриттю, у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Представником третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, надано пояснення на позов, в яких просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що факт вчинення правопорушення позивачем є наявним та підтверджується наданими відповідачем доказами, а притягнення Позивача до адміністративної відповідальності відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства України (а.с.14-17).

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явився. Враховуючи ту обставину, що вказаний учасник справи повідомлявся про день та час розгляду даної справи належним чином, однак причини своєї неявки не повідомив, та беручи до уваги те, що неявка позивача не перешкоджає розгляду справи, і до суду не надходило заяви про відмову від адміністративного позову, а дана справа віднесена процесуальним законом до окремих категорій термінових адміністративних справ, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача за наявними у справі матеріалами.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У такій письмовій заяві представник третьої особи також зазначає про невизнання позовних вимог та у задоволені позову просить відмовити.

Будь-яких інших заяв із процесуальних питань до суду не надходило.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).

Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

За вищевказаних обставин та вимог процесуального законодавства суд вирішує справу на підставі наявних матеріалів та доказів.

ІV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що 20 січня 2020 року інспектором роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капралом поліції Бойко Аліною Вікторівною, було винесено постанову серії ЕАК № 2001436 (а.с.4, далі - Постанова-1). У вказаній постанові зазначено, що 20 січня 2020 року о 18 год. 00 хв. позивач ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet Aveo», д/н НОМЕР_1 по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі здійснив зупинку на місці, яке позначено дорожнім знаком 5.38, місце для стоянки з додатковою табличкою до нього 7.17 особи з інвалідністю та означеного дорожньою розміткою 1.30, чим порушив п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.5 ст.122 КУпАП.

У свою чергу Позивач наголошує, що 20 січня 2020 року ним не здійснювалось зупинки в зоні дії дорожнього знаку 5.38, з додатковою табличкою до нього 7.17 «особи з інвалідністю» та означеного дорожньою розміткою 1.30.

Таким чином, судом встановлено, що в даному випадку між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу правомірності притягнення Позивача, як водія транспортного засобу, до адміністративної відповідальності, та накладення на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу за вчинення адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.5 ст.122 КУпАП.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно із ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Диспозицією ч. 5 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки).

Суд вказує, що відповідно п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Суд не може прийняти до уваги посилання позивача на той факт, що він здійснив зупинку транспортного засобу поза дорожньою розміткою, яка позначає місце для стоянки транспортних засобів, якими керують особи з інвалідністю, і таким чином, не вчиняв жодного порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Пункт 8.4 ґ) ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи, зокрема, інформаційно-вказівні, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.

З наданого суду відповідачем доказу, а саме: показання технічного приладу, що має функції відеозапису, вбачається, що позивач зупинив автомобіль, яким він керував, під металевим стовпом. Відповідачем за допомогою вказаного приладу було зафіксовано на відео, що на металевому стовпі, під яким зупинився ОСОБА_1 , розміщений дорожній знак 5.39 «Зона стоянки», який відповідно до Правил дорожнього руху України визначає зону, де дозволена стоянка, за умов, що зазначаються на знакові або додаткових табличках під ним. В той же час, з відеозапису чітко вбачається, що під вказаним дорожнім знаком розміщена додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю», який означає, що дія знака 5.38 поширюється лише на мотоколяски і автомобілі, на яких установлено розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю».

Відповідачем було роз`яснено ОСОБА_1 , про те, що дія вказаного знаку розповсюджується до наступного стовпа зліва та було продемонстровано, що на наступному стовпі розміщений дорожній знак 5.40 «Кінець зони стоянки», під яким також міститься додаткова табличка 7.17 «Особи з інвалідністю». З вказаного відеозапису вбачається, що вказані дорожні знаки розміщені на стовпах у видних місцях та цілком доступні для огляду водіями транспортних засобів.

Згідно ч. 5 ст. 122 КУпаП, адміністративна відповідальність передбачена за зупинку чи стоянку транспортних засобів на місцях, що позначені відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою, на яких дозволено зупинку чи стоянку лише транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю (крім випадків вимушеної стоянки), а так само створення перешкод водіям з інвалідністю або водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у зупинці чи стоянці керованих ними транспортних засобів, неправомірне використання на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю».

Із змісту оскаржуваної постанови та огляду відеозапису, наданого відповідачем, стає зрозуміло, що вимоги норм закону щодо дослідження обставин справи поліцейським були дотримані, так як у матеріалах справи містяться належні та достатні докази вчинення позивачем правопорушення.

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 122 КУпАП.

Згідно вимог ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги той факт, що відповідачем надано достатньо доказів на доведення провини ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 122 КУпАП, позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, керуючись приписами наведених норм законодавства, враховуючи, що відповідачем доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, надано докази правомірності прийнятого ним рішення, суд, враховуючи положення ст. 286 КАС України, дійшов висновку, що позов є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова є обґрунтованою та такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства.

VІ. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ч.1 ст.139 КАС України, суд враховує ухвалення рішення на користь відповідача та звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ст.288 КУпАП, тому судові витрати підлягають компенсації за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

На підставі викладеного та керуючись ч.5 ст. 122, ст.ст. 251, 252, 254, 256, 258, 280, 285, 287, 288, 289 КУпАП, ст. 9, 14, 73, 74, 77, 90, 242-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ВИРІШИВ:

1. У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капрала поліції Бойко Аліни Вікторівни, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

2. Постанову серії ЕАК № 2001436 від 20.01.2020, винесену інспектором роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області капралом поліції Бойко Аліною Вікторівною, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване, у вигляді штрафу в розмірі 1 020 грн. 00 коп., за порушення п. 8.4 «г» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 5 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - залишити без змін.

3. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Д. В. Мовчан