Справа № 449/227/20
Суддя: Борняк Р. О.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 449/227/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2020 р. м.Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області у складі :

головуючого - судді: Борняк Р.О.,

з участю секретаря судових засідань: Баран П.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старшого інспектора поліції, поліцейського роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Круцько Михайла Васильовича та Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до Перемишлянського районного суду Львівської області з адміністративним позовом, в якому просить: скасувати Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 № 643480 від 13 лютого 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225 грн. та закрити справу.

В обґрунтування позову зазначив, що 13 лютого 2020 року приблизно о 17 год. 40 хв., він, ОСОБА_1 , їхав дорогою М-09 на транспортному засобі. Його зупинили працівники патрульної поліції.

В подальшому з приводу даної події 13 лютого 2020 року о 21 год. 20 хв. поліцейським роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП, старшим інспектором поліції Круцько Михайлом Васильовичем було складено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Серія ДП18№ 643480.

Відповідно до даної Постанови 13.02.2020 року о 17 год. 45 хв. він, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ЗАЗ-ОАЕУ/ НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався дорогою М-09 33 км. + 400 м. здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє Рух тільки праворуч, не виконав вимогу знаку 5.16 «Напрям руху по смугах», чим порушив п.8.4 (В) ПДР України.

Зазначає, що з Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №643480 не погоджується в повному обсязі, його прохання надати йому докази вчиненого ним правопорушення було проігнороване. Однак, інспектор патрульної поліції стверджував, що інший інспектор патрульної поліції надав пояснення, що його автомобіль здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє рух тільки праворуч, не виконав вимогу знаку 5.16 «Напрям руху по смугах», чим порушив п. 8.4 (В) ПДР України, і відповідно, це можна вважати доказом при розгляді даної адміністративної справи. Зазначає, що з цим він абсолютно не погоджуюся, оскільки ПДР він не порушував.

Звертає увагу, що в подальшому, після 4х годин спілкування з поліцейськими під`їхав інший автомобіль патрульної поліції, і пред`явили йому відео-доказ вчиненого ним правопорушення. З відео яке зафіксоване нагрудною відеокамерою, не вбачається, що він здійснив рух по смузі, яка дозволяє рух тільки праворуч.

Стверджує, що Інспектори патрульної поліції поводили себе неввічливо, декілька разів стверджували, що він знаходиться в неадекватному стані, стані алкогольного, наркотичного сп`яніння. Також працівники патрульної поліції вказували, що у них є підозри щодо того, що в його транспортному засобі знаходиться зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл. Ніяких дій для доведення вищезазначених стверджень інспекторам патрульної поліції проведено не було.

Вважає, що відповідно до вищевикладеного ним, ОСОБА_1 , не було вчинено діяння, яке підпадає під ознаки передбачені ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки Відповідачем не надані достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

26.03.2020 року, до суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, згідно з яким представник Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 643480 від 13 лютого 2020 року, було встановлено, що позивач 13.02.2020 року близько 17 год 45 хв„ керуючи автомобілем ЗАЗ- DAEWOO Т13110 д.н.з. НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» та здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє поворот праворуч, чим порушив п. 8.4 9 (ґ) Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП.

Звертають увагу, що як вбачається з фотознімків з онлайн сервісу Google Maps, перед перехрестям біля стаціонарного поста «Зборів», де і був зупинений позивач, встановлений дорожній знак 5.16 «Напрямки руху по смугах».

Вказаним знаком встановлений наступний порядок руху: з крайньої право смуги дозволяється рух праворуч, з середньої - прямо, а з крайньої лівої смуги прямо, відтак рух прямо з правої смуги є порушенням.

В призначене судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

В судове засідання відповідач також не з`явився, однак від представника Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліціїнадійшов відзив на позовну заяву, в якій останній просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі, а справу слухати у відсутності представника УПП в Тернопільській області ДПП.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

У відповідності до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним доказам в цілому (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів)

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ст.247КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Статтею 14 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» вказано, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 даного Закону визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону України "Про Національну поліцію" вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Стосовно наявності чи відсутні факту адміністративного правопорушення та порушення позивачем ПДР, суд зазначає наступне.

Відповідно до постанови серії ДП18 №643480 від 13.02.2020 р., ОСОБА_1 , 13.02.2020 року, близько 17 год., 45 хв., на АД М0933 км+400 м., керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ-DAEWOO» номерний знак « НОМЕР_2 », здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє рух тільки праворуч, не виконав вимогу знаку 5.16 «Напрям руху по смугах», чим порушив 8.4 (В) ПДР України.

Позивач стверджує, що з Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №643480 не погоджується в повному обсязі, його прохання надати йому докази вчиненого ним правопорушення було проігнороване. Однак, інспектор патрульної поліції стверджував, що інший інспектор патрульної поліції надав пояснення, що його автомобіль здійснив рух прямо зі смуги, яка дозволяє рух тільки праворуч, не виконав вимогу знаку 5.16 «Напрям руху по смугах», чим порушив п. 8.4 (В) ПДР України, і відповідно, це можна вважати доказом при розгляді даної адміністративної справи. Зазначає, що з цим він абсолютно не погоджуюся, оскільки ПДР він не порушував.

Вважає, що відповідно до вищевикладеного ним, ОСОБА_1 , не було вчинено діяння, яке підпадає під ознаки передбачені ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки Відповідачем не надані достатні та переконливі докази на обґрунтування наявності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Суд звертає увагу, що згідно Постанови про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №643480 від 13.02.2020 р., зокрема п.7 «До постанови додаються», поліцейським роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Круцько Михайлом Васильовичем, зазначено «відео ВО 0006 з нагрудної боді камери», однак при подачі відзиву на позовну заяву, представником Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, так і не було долучено даного відео, як доказ на підтвердження правопорушення. Зазначене в постанові серії ДП18 №643480 від 13.02.2020 р., відео, в матеріалах справи відсутнє.

Необхідно наголосити, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.

Відповідно до ст.99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, визначеному законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Долучені до матеріалів справи, як доказ фотознімки з онлайн сервісу Google Maps, перед перехрестям біля стаціонарного поста «Зборів», які були долучені до матеріалів справи представником Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, не містять необхідних реквізитів електронного доказу, зокрема фіксації дати та часу зйомки, місця події тощо, а тому не може вважатися належним та достатнім доказом фіксування і відповідно такий доказ не може бути прийнятий судом.

Таким чином, доказів, які б спростовували такі твердження позивача суду не надано. Свідки вчинення правопорушення відсутні, підтверджуючі матеріали фото-, кінозйомки чи відеозапису, які б дозволили переконатись у допущенні правопорушення позивачем, відсутні будь-які інші докази на підтвердження правопорушення. Відтак, відповідач проігнорував необхідність доведення вини правопорушника.

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 в розумінні ст. 251 КУпАП, відповідачем не надано. Не спростовані відповідачем і твердження позивача про те, що останній своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення не визнав, вимог Правил дорожнього руху не порушував.

Слід також зазначити, що Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 р. по справі № 337/3389/16-а).

Відповідно до ч. 3ст. 62 Конституції України обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

При цьому, суд при оцінці доказів у справі суд враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Отже, враховуючи вищевикладене, з огляду на положення ст.ст.73,76,77 КАС України, об`єктивні докази, які б достеменно та «поза розумним сумнівом» свідчили про вчинене позивачем порушення Правил дорожнього руху України, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, проаналізувавши в своїй сукупності докази у справі, що надані сторонами, виходячи з досліджених судом наявних матеріалів справи, з урахуванням Рекомендацій Комітету Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухвалених 13 лютого 1991 року та виходячи з норм ст.ст.19,61 Конституції України та ст.ст.9,73,76,77 КАС України (в редакції 2017 року), суд приходить до висновку, що будь-яких належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження вини водія ОСОБА_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП за обставин, які вказані у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №643480 від 13.02.2020 р., не має і не вбачається з досліджених матеріалів справи в їх сукупності.

Беручи до уваги вищенаведене, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної постанови, а тому вважаю, що у спірних правовідносинах відповідач діяв не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Окрім цього, відповідачем, в свою чергу, не представлено суду достатніх та належних доказів в підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, а відтак доводи позивача не спростовано. За таких обставин суд не вправі вважати доведеним факт правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю

Керуючись ст.ст.2, 6,8,9,72-77,242-246,250,255, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задоволити.

Скасувати постанову, винесену старшим інспектором поліції, поліцейським роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Круцько Михайлом Васильовичем серія ДП18 №643480 від 13.02.2020 р., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КУпАП - закрити відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р. О. Борняк