Справа № 266/1629/20
Суддя: Д`яченко Д. О.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 266/1629/20
Провадження № 2-а/266/47/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Д`яченко Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженні, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в м. Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Командира взводу батальйону № 1 роти № 2 УПП в Донецькій області Коренського С.А. про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому зазначив, що 21.03.2020 року, він керував транспортним засобом - автомобілем "Honda Civic", з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 . Так, 21.03.2020 року, інспектором було винесено постанову за нібито перевищення ним швидкісного режиму у населеному пункті та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень. В постанові відповідач вказав, що позивач керуючи транспортним засобом порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункту на 23 км/год., а саме рухався зі швидкістю 73 км/год. Проте в момент перетину дорожнього знаку позивач рухався на своєму автомобілі зі швидкістю менше 50 км/год. До того ж, відповідач тримав в руках пристрій TruCam у ручному режимі його експлуатував, наводячи його на різні автомобілі, отже пристрій використовувався не в автоматичному режимі. На відеозаписі видно, що у момент наведення пристрою на транспортний засіб наявне сильне дрибіжання приладу TruCam, що може свідчити про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля в руки (рук). Така вібрація приладу TruCam може дати більшу похибку, аніж передбачено свідоцтвом ДП "Укрметртестстандарт" про повірку, що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач. Працівники поліції можуть розміщувати автоматичне фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін "монтувати/розміщувати" не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках. Тобто відповідач не мав права використовувати пристрій TruCam не у автоматичному режимі, а отже постанова складена безпідставно та підлягає скасуванню, адже докази по справі отримані незаконним шляхом, а інших доказів, що підтверджували би вчинення ОСОБА_1 правопорушення немає. Крім того законодавчо взагалі не визначено порядок використання лазерних вимірювачів TruCam. Відповідач не роз`яснив права та обов`язки ОСОБА_1 . Також позивач зазначив, що ним було заявлено клопотання про перенесення розгляду справи за місцем його проживання, про залучення захисника, проте у задоволенні вказаних клопотань було відмовлено. При цьому у своїй постанові № 524/9827/16-а від 18.02.2020 року Верховний Суд зазначив, що ненадання особі, яка притягується до адміністративної відповідальності можливості скористатися допомогою адвоката є порушенням прав такої особи, а також порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є підставою для скасування постанови. Відповідач порушив процесуальний порядок розгляду справи, оскільки жодного розгляду справи взагалі не було, а відповідач лише обмежився формальним складанням постанови. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Таким чином постанова в справі про адміністративне правопорушення винесена відповідачем незаконно, з грубим порушенням норм чинного законодавства, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, є по суті необґрунтованою та упередженою. Просив суд постанову ЕАК № 2277639 від 21.03.2020 року скасувати.

Відповідно до ухвали суду від 10.04.2020 року по справі відкрито провадження у справі за правилами глави 10 КАС України, тобто в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Судове повідомлення, яке направлялося відповідачу отримано, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачу надіслана ухвалу про відкриття провадження у справі.

Клопотань від учасників процесу про розгляд справи у поряду загального позовного провадження не надходило.

Відзив від відповідачів надійшов на адресу суду 05.05.2020 року поштовим зв`язком.

Так, з огляду на те, що згідно положень ст. 258 КАС України передбачено, що даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача повідомлено належним чином про наявність спору.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки, відповідно до вимог ст. 262 КАС України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Перешкод для розгляду справи немає.

Представник відповідача Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліціїДідур І.І., який діє на підставі довіреності скористався правом на подачу відзиву. У своєму відзиві зазначив, що вважає позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Під час несення служби на автодорозі загального користування національного значення Н-08 Запоріжжя-Маріуполь на 681 км, що проходить через населений пункт с. Республіка, екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 ТС000788 було виявлено порушення ПДР водієм транспортного засобу Honda Civic, з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 73 км/год у населеному пункті, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті, що становить 50 км/год на 23 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Вказаний факт підтверджується долученим відео та фото на якому зафіксовано державний номерний знак вищезазначеного транспортного засобу, що перевищив встановлені ПДР України обмеження швидкісного режиму для населеного пункту закріплені у п. 12.4 ПДР України. Після зупинки транспортного засобу інспектором водієм виявився ОСОБА_1 , який на вимогу інспектора не одразу, проте надав запитувані документи для перевірки. Роз`яснивши права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, поліцейський Коренськой С.В. виніс відносно ОСОБА_1 постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень. Таким чином вказана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Щодо принципу роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 то зазначив, що прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Inc, США TruCam LTI 20/20 може використовуватися як в мобільному так і статичному положенні. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 50-750 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Виробник приладу застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження порушення. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюються підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam. Стосовно правових підстав застосування TruCam LTI 20/20, то з огляду на приписи чинного законодавства України лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Так єдиною та визначальною вимогою діючого законодавства у сфері метрології та метрологічної діяльності до засобів вимірювальної техніки, які вже введено в експлуатації є необхідність здійснення їх повірки. Зазначив, що до посилання позивача на те, що відомості, які були зафіксовані відповідачем на прилад TruCam, отримані ним із порушенням чинного законодавства, слід відноситись критично та не брати до уваги, оскільки будь-які належні і допустимі докази, які б спростовували правильність здійснених технічним засобом вимірювань швидкості, позивачем надано не було. На підставі викладеного можливо дійти висновку, що УПП в Донецькій області ДПП доведено правомірність прийняття відповідачем постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ЕАК №2277639 від 21.03.2020 року у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Стосовно місця правопорушення та порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та з`ясуванню усіх необхідних обставин. Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Щодо тверджень позивача про фіксування правопорушення за межами населеного пункту слід зазначити, що перевищення позивачем швидкісного режиму відбулось на 681 км. автошляху Н 08, безпосередньо в населеному пункті с. Республіка, що підтверджується відеозаписом з файлом "Республка2". Розглядаючи дану справу, співробітник патрульної поліції Донецької області діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. На підставі вищевикладеного просив суд прийняти до розгляду його заперечення, відмовити в задоволенні позову, та долучити до матеріалів справи оптичний диск з даними та фото, відео з приладу TruCam.

Відповідач - Командир взводу батальйону № 1 роти № 2 УПП в Донецькій області Коренськой С.А. скористався своїм правом на подачу відзиву, в обґрунтування якого посилався на обставини, які зазначені представником відповідача Управління патрульної поліції в Донецькій області Дідур І.І. у своєму відзиві. Просив у задоволення позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Положеннями ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Постановою ЕАК № 2277639 від 21.03.2020 року на ОСОБА_2 за скоєння правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 гривень.

Тією ж постановою встановлено, що ОСОБА_1 , 21.03.2020 року, о 12 год. 47 хвил., знаходячись в с. Республіка Дорога АД Н-08 681 км, водій керуючи автомобілем порушив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 23 км/год, а саме рухався зі швидкістю 73 км/год, яка вимірювалась TruCam LTI 20/20 ТС000788, чим порушив п.12.4 ПДР України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП настає за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

За нормами КУпАП підтвердженням наявності чи відсутності адміністративного правопорушення є докази.

Згідно з. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеної норми права дає можливість дійти висновку, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є, у тому числі, показання технічних приладів. При цьому таку фіксацію може проводити як особа, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, так і інша особа, вирішальною ознакою доказу є його змістовність, а не суб`єкт.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР України відповідними доказами.

Судом досліджений наявний в матеріалах справи відеозапис та фотознімок здійснений сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20 № ТС000788, на якому зафіксовано, що автомобіль позивача рухався зі швидкістю 73 км/год, в межах населеного пункту с. Республіка Донецької області, що підтверджується додатковим відеозаписом з фалом "Республіка2".

Окрім того також зафіксовано на дослідженому відеозапису факт оголошено про початок розгляду справи, роз`яснені права та обов`язки, вручена копія постанови позивачу ОСОБА_1 .

Стосовно посилання позивача ОСОБА_1 на недодержання працівником поліції процедури розгляду справи, не роз`яснення йому права та обов`язків, то такі посилання суд визнає неспроможними та такими, що спростовуються дослідженим відеозаписом на якому зафіксовано роз`яснення права та обов`язків ОСОБА_1 .

Щодо можливості скористатися правовою допомогою та відкладення розгляду справи, то суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до ч. 4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина друга статті 122 цього Кодексу), від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 року (далі - Інструкція), справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, користується правами, визначеними у статті 268 КУпАП (п. 4 розділу ІІІ Інструкції).

Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу.

Поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до її компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (п. 5 розділу ІІІ Інструкції).

Суд зазначає, що позивач своїм правом щодо залучення адвоката не скористався, оскільки забезпечення адвокатом покладається на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, а не на працівника поліції. При цьому як це зафіксовано на відеозаписі, який суд приймає до увагу у якості належного доказу, то позивач ОСОБА_1 скористався своїм правом на отримання правової допомоги, оскільки в телефонному режимі мав консультацію, при цьому працівником поліції було дотримано процедуру надання такої консультації та надано достатній час для цього.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку у відповідача були відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Санкція ч. 1 ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Таким чином відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, а подальший захист прав і свобод особи забезпечено в суді при оскарженні рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд не вважає обґрунтованими доводи позивача, що швидкість руху автомобіля вимірювалося лазерним вимірювачем, при цьому був вимірювання здійснювалося не у статичному вигляді, а поліцейський тримав прилад у руках.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 02.11.2015 року № 1362 пристрій TruCam був виключений з Державного реєстру засобів вимірювальної техніки.

Проте, чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію. Тобто, вказана процедура проводилась виключно відносно тих засобів вимірювальної техніки, які планувалося серійно виробляти в Україні або ввозити на територію України відповідними партіями.

Суд звертає увагу, що така процедура як «сертифікація» взагалі не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочний інтервал для TruCam визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05 квітня 2012 року № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення іі результатів, затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 08 лютого 2016 року № 193.

Крім того, Мінекономрозвитку України видано свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17863, чинне до 19.12.2020 року, згідно з яким засіб TruCAM LTI 20/20 № НОМЕР_2 відповідає вимогам "Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі: +- 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; +- 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год".

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04 жовтня 2018 року.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCam, які були введені в експлуатацію до моменту виключення їх з Державного реєстру, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/17863 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam LTІ 20/20 № ТС000788 до застосування.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

До того ж, опломбування лазерних вимірювачів швидкості транспортних засобів TruCam LTІ 20/20 не передбачене експлуатаційними документами, методикою повірки або іншими нормативними документами.

Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Inc, США TruCam LTI 20/20 може використовуватися як в мобільному так і статичному положенні.

Отже, водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 77 та ч. 1 ст. 90 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Тому суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Натомість, відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень та заперечуючи проти позову, довів правомірність оскаржуваної постанови, яка є предметом оскарження позивачем.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, доводи позивача у своєму позові не спростовують висновків суду, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі.

Розмір судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таку позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17 (провадження №11-1287апп18).

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, з позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 2,77,242-246,271,286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, Командира взводу батальйону № 1 роти № 2 УПП в Донецькій області Коренського С.А. про скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Першого апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Донецьку та Луганську області.

Повний текст рішення складено 04.06.2020 року.

На підставі ч.2 ст. 271 КАС України копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Суддя Д`яченко Д. О.