Справа № 824/513/20-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 р. м. Чернівці Справа № 824/513/20-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. 16.04.2020 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14268-56 від 21.03.2019 року;

- стягнути з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23785,08 грн., шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, як надмірно зараховані.

1.2. Ухвалою суду від 16.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

1.3. Ухвалою суду від 23.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 21.03.2019 року посадовими особами Головного управління ДФС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14268-56, якою позивачу нараховано недоїмку по єдиному соціальному внеску у розмірі 18276,72 грн.

2.2. Зазначена вимога сформована відповідачем на підставі того, що позивач з 01.09.2006 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому з цього часу, на переконання відповідача, позивач зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок.

2.3. З даною вимогою відповідача позивач не згідна повністю та вважає, що вона підлягає скасуванню.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

3.1. На думку позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску №Ф-14268-56 від 21.03.2019 року є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Зокрема, вказує, що 30.08.2006 року вона зареєструвалася як фізична особа - підприємець (номер запису 0012335) та 01.09.2006 року була взята на облік як платник податків в Головному Управлінні ДФС у Чернівецькій області, Чернівецьке Управління, Чернівецька ДПІ (м. Чернівці) за № 3995, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 24.07.2019 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення її підприємницької діяльності, як фізичної особи - підприємця (номер запису 3012335).

3.2. Разом з цим, вказує, що з 01.09.2006 року нею не здійснюється підприємницька діяльність, податкової, та будь-якої іншої звітності до контролюючих органів вона не подавала, не отримувала доходи від підприємницької діяльності, відповідно не могла нараховувати єдиний соціальний внесок. Крім того, вказує, що з квітня 2005 року по лютий 2008 року перебувала в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

3.3. Зазначає, що згідно відомостей про роботу за період 1995 р. по теперішній час, внесених до трудової книжки серії НОМЕР_1 , вона займала наступні посади, а саме: з 10.07.1995 р. по 01.06.1999 р. лікаря - невропатолога поліклініки служби охорони здоров`я УМВС; з 01.06.1999 р. по 01.08.2008 р.- працювала на 0,75 ставки лікаря - невропатолога лікарні з поліклінікою при секторі медичного забезпечення УМВС; з 07.11.2015 року по 12.08.2019 року працювала на 0,75 ставки лікаря - невропатолога поліклініки лікарні (з поліклінікою) Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області».

3.4. Довідкою про доходи №6 від 06.03.2020 року підтверджується та обставина, що вона з січня 2016 року по серпень 2019 року дійсно працювала в ДУ «ТМО МВС України по Чернівецькій області» на посаді лікаря - невропатолога та за цей період отримувала дохід (заробітну плату) 278139,39 грн., з якого сплачено податок з доходів фізичних осіб у сумі 51572,33 грн. та єдиний соціальний внесок (22%) в сумі 63032,83 грн.

3.5. У березні 2020 року позивач звернулась до Головного Управління ДПС у Чернівецькій області з проханням надати їй вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14268-56 від 21.03.2019 р., витяг з АІС «Податковий облік» за період з 01.09.2006 року по 24.07.2019 року, копії її податкових декларацій про майновий стан і доходи за вказані вище періоди та копії звітності з ЄСВ, а також витяги з інтегрованої картки платника за вказані вище періоди форма № Д5.

3.6. Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14268-56 від 21.03.2019 р. у розмірі 18276,72 грн. Однак, зазначає, що дану вимогу Головне управління ДПС в Чернівецькій області їй не надсилало, і їй нічого не було відомо про її існування, аж до моменту попередження старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Басюк А.В. про заблокування її зарплатної банківської картки під час здійснення виконавчого провадження ВП № 59512227.

3.7. Разом з тим, вказує що вона погасила повністю заборгованість по виконавчому провадженню № ВП № 59512227, про що свідчать копії квитанцій. А відтак, вважає, що грошові кошти в розмірі 23785,08 грн., які були надмірно сплачені нею в рахунок погашення заборгованості по ЄСВ за період 2019 р по лютий 2020 року по неправомірній вимозі № Ф-14268-56 від 21.03.2019 року підлягають стягненню з Державної казначейської служби України на її користь, шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України у вказаній вище сумі, як надмірно зараховані.

Аргументи відповідача

3.5. Відповідач 13.05.2020 року надав відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує проти наведених позивачем обставин та правових підстав у позові про скасування вимоги про сплату боргу з ЄСВ від 21.03.2019 року № Ф-14268-56.

3.6. В обґрунтування заперечень на позов зазначає наступне. Так, відповідно до ідентифікаційних даних, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована як фізична особа-підприємець та взята на облік 04.09.2006 р. у Головному управлінні ДПС у Чернівецькій області, як платник єдиного внеску.

Позивач є фізичною особою, яка отримувала доходи від підприємницької діяльності (код ВЕД 51.90.0 - Інші види оптової торгівлі). Стан платника податків в реєстрі - 11 - припинено, але не знято з обліку. Реєстраційний номер платника єдиного внеску: 1/24124. 3.7. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

3.7. Відповідно до пункту І частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

3.8. Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України №2464- VI для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Як передбачено частиною 12 статті 9 Закону №2464-VI, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази і нарахування єдиного внеску, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума, єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

3.9. В той же час зазначає, що відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

3.10. Окрім цього, Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема у п. 2 ч. 1 ст. 7 слова "має право самостійно" замінено словом "зобов`язаний".

3.11. Таким чином, за таких обставин, на думку представника відповідача вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.04.2019 року № Ф-14268-56 у сумі 18276,72 грн. є законною, прийнятою контролюючим органом в межах наданих повноважень.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Заяв та клопотань, окрім заяви, поданої ОСОБА_1 з метою усунення недоліків позовної заяви, визначених ухвалою суду від 16.04.2020 року, від учасників справи до суду не надходило.

V. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

5.1. Згідно наданого позивачем витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 30.08.206 року зареєстрована як фізична особа-підприємець, вид діяльності - інші види оптової торгівлі. 24.07.2019 року позивач за власним рішенням припинила підприємницьку діяльність та з указаної дати знята з обліку платника податків (а.с. 17). Зазначене також підтверджується наданими податковим органом ідентифікаційними та реєстраційними даними ОСОБА_1 (а.с. 43).

Отже, в період з 30.08.2016 року по 24.07.2019 року позивач мала статус фізичної особи-підприємця.

5.2. Разом з цим, згідно відомостей з трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 позивач з 07.11.2015 року по 12.08.2019 року працювала на 0,75 ставки лікаря - невропатолога поліклініки лікарні (з поліклінікою) Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області».

5.3. Відповідно до інтегрованої картки платника ОСОБА_1 по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за позивачем за період - 2017-2018 роки рахується заборгованість по сплаті єдиного соціального внеску у розмірі 18276,72 грн. (а.с. 44-46). Вказане також підтверджується наданим відповідачем розрахунком заборгованості по ОСОБА_1 (а.с. 47).

5.4. Окрім цього, судом досліджено наявну у матеріалах справи довідку Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області» №6 від 06.03.2020 року про доходи, згідно якої встановлено, що із заробітної плати ОСОБА_1 з січня 2016 року по серпень 2019 року сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 22% від суми нарахованої їй заробітної плати в сумі 63032,83 грн., з яких за 2017 рік - 14997,02 грн., за 2018 рік - 16885,99 грн. (а.с. 15).

5.5. 21.03.2019 року ГУ ДФС у Чернівецькій області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14268-56, якою від позивача вимагається сплатити заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 18276,72 грн. (а.с. 48).

Вказану вимогу направлено позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 49). Однак, згідно довідки Укрпошти відправлення не вручено з підстави "за закінченням встановленого строку зберігання" (а.с. 48). При цьому, на корінці вимоги про сплату боргу (недоїмки) даних про вручення оскаржуваної вимоги позивачу не зазначено.

5.6. 11.07.2019 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Басюк А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59512227 щодо примусового виконання вимоги №Ф-14268-56. Окрім цього, вказаною постановою з позивача стягується виконавчий збір у розмірі 1827,67 грн. (а.с. 11).

5.7. Судом також встановлено, що ОСОБА_1 сплачено у повному розмір суму заборгованості по єдиному соціальному внеску згідно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14268-56 та витрати виконавчого провадженню № ВП № 59512227, про що свідчать копії квитанцій №0.0..1 від 21.12.2019 року, №0.0..1 від 13.02.2020 року, №0.0..1 від 20.02.2020 року та №0.0..1 від 10.01.2020 року (а.с. 13, 23). У зв`язку із погашенням боргу Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області подано до Першого відділу державної виконавчої служби міста Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області заяву про відкликання вимоги №Ф-14268-56 від 28.02.2020 року №7981/24-13-56-05 (а.с. 12).

VІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

6.1. Предметом цього позову є вимога Головного управління ДФС у Чернівецькій області від 21.03.2019 року №Ф-14268-56 про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 18276,72 грн., а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.

6.2. Спеціальним законом, який визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

6.3. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

6.4. Під застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок (пункт 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI).

6.5. Отже, з викладеного слідує, що єдиний соціальний внесок є обов`язковим платежем, метою якого є забезпечення захисту прав застрахованих осіб, які такий внесок сплачували самостійно або за них такі внески сплачувались іншими особами.

6.6. Згідно частини 1 статті 12 Закону № 2464-VI завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

6.7. Пунктом 3 частини 2 статті 12 Закону України №2464-VI передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

6.8. Статтею 4 Закону №2464-VI визначено перелік платників єдиного соціального внеску, серед яких фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частини 1).

6.9. У частині 4 статті 4 Закону №2464-VI визначено перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

6.10. Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464-VI, слідує, що вона, будучи фізичною особою-підприємцем, у вказаний період була платником єдиного соціального внеску.

6.11. Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

6.12. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону №2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5-1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону. Тобто ці обов`язки поширювалися і на позивача.

6.13. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (в редакції зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року № 1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5- 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

6.14. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

6.15. Приписами частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини 1 статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 3 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI).

6.16. Під мінімальним страховим внеском Закон №2464-VI розуміє суму єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (пункт 5 частини 1 статті 1), тоді як під максимальною величиною бази нарахування єдиного внеску розуміється максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок (пункт 4 частина 1 статті 1 Закону №2464-VI).

6.17. Відповідно до частини 5 статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

6.18. Із врахування зазначеного, мінімальний страховий внесок у 2017 році (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2017 року - 3200,00 грн.) складав 3200 грн. х22%=704,00 грн./міс.; мінімальний страховий внесок у 2018 році (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018 року - 3723,00 грн.) складав 3723 грн.х22%=819,06 грн./міс.; мінімальний страховий внесок у 2019 році (розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019 року - 4173,00 грн.) складав 4173 грн.х22%=918,06 грн./міс.

6.19. Таким чином, оскаржуваною вимогою визначено, що позивачу належить сплатити наявну за ним заборгованість по єдиному соціальному внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. (704,00 грн. х 12 міс) та за 2018 рік у сумі 9828,72 грн. (819,06 грн. х 12 міс.), разом - 18276,72 грн.

6.20. Однак, судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.11.2015 року по 12.08.2019 року була працевлаштована у Державній установі «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області». При цьому, як зазначено вище, саме в цей період (2017-2018 роки) їй, як фізичній особі-підприємцю, нараховувався до сплати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

6.21. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому у цій справі суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена в його постанові від 04.12. 2019 року у справі №440/2149/19 та не вбачає підстав для відступлення від неї.

6.22. Так Верховний Суд (далі - Суд) у вказаній вище постанові дійшов наступних висновків:

"Пунктом 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дано визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 пункту 1 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд повторно акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону Законом № 2464-VI з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Таким чином, Суд вважає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску".

6.23. Суд зазначає, що позивач з 07.11.2015 року офіційно працевлаштована, а відтак на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Чернівецькій області» №6 від 06.03.2020 року про доходи, судом встановлено, що із заробітної плати ОСОБА_1 з січня 2016 року по серпень 2019 року сплачено єдиний соціальний внесок у розмірі 22% від суми нарахованої їй заробітної плати в сумі 63032,83 грн., з яких за 2017 рік - 14997,02 грн., за 2018 рік - 16885,99 грн. (а.с. 15).

6.24. Враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач будучи працевлаштованою як найманий працівник, набула статусу застрахованої особи, і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

6.25. З аналізу вищезазначених довідки про заробітну плату ОСОБА_1 видно, що роботодавцями із заробітної плати позивача сплачено єдиний соціальний внесок у більшому розмірі ніж визначений оскаржуваною вимогою.

6.26. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 21.03.2019 року № Ф-14268-56 в сумі 18276,72 грн., видана Головним управлінням ДФС у Чернівецькій області, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

6.27. Стосовно позовної вимоги щодо списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, як надмірно зараховані суд зазначає наступне.

6.28. Частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України визначено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

6.29. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845.

6.30. Підпунктом 1 пункту 16 вказаного Порядку визначено, що органи Казначейства за судовими рішеннями про стягнення надходжень бюджету здійснюють безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів для повернення надмірно та/або помилково сплачених податків і зборів та інших доходів бюджету.

6.31. Разом з цим, абзацом 8 статті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 року №553-IX установлено, що тимчасово, з дня набрання чинності цим Законом до 1 січня 2021 року, не застосовуються такі норми Бюджетного кодексу України, зокрема, частина 1 статті 25.

6.32. Суд зазначає, що вищевказані норми Закону №553-IX не були визнані неконституційними, є цілком обґрунтованими, а відтак на сьогодні відсутні підстави для задоволення вимог позивача про списання коштів у безспірному порядку.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

7.1. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

7.2. Відповідачем не доведено суду правомірність вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-14268-56 від 21.03.2019 року, натомість позивачем доведено суду її протиправність, а тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною та скасування вказаної вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

7.3. Посилання контролюючого органу на наявність у позивача обов`язку сплачувати єдиний соціальний внесок як фізична особа-підприємець, будучи при цьому найманим працівником, не відповідає нормам чинного законодавства України, та відповідно призводить до подвійної сплати єдиного соціального внеску ним особисто та роботодавцем.

7.4. При цьому суд зазначає, що одним з принципів податкового законодавства України відповідно до норм статті 4, пункту 56.21 статті 56 ПК України є принцип презумпції добросовісності дій, рішень платника податків.

7.5. Такий підхід національного законодавства також узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі Компанія Вестберґа таксі Актіеболаґ та Вуліч проти Швеції. Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

7.6. Разом з цим, у цій справі судом встановлено, що відсутні підстави для списання коштів у безспірному порядку, сплаченими позивачем рахунок погашення заборгованості по єдиному соціальному внеску.

7.7. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що зазначений позов підлягає часткову задоволенню, виходячи із обставин, які викладені в мотивувальній частині цього рішення.

7.8. Прим цьому, суд зазначає, що інші доводи сторін по справі, наведені у заявах по суті, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

8.1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

8.2. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 16.04.2020 року (а.с. 7).

8.3. Оскільки позов задоволено частково суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн. (пропорційно задоволеним вимогам).

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги, стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Чернівецькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-14268-56 від 21.03.2019 року.

3. У задоволенні позову в частині стягнення з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 23785,08 грн., шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, як надмірно зараховані, - відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Чернівецькій області судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 16.04.2020 року судового збору у сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (58013, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 200-А, ).

Суддя О.В. Анісімов