Справа № 140/4809/20
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог

02 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4809/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності, яка призвела до ненарахування та невиплати з 17 липня 2018 року щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язання провести з 17 липня 2018 року нарахування та виплату вказаної щомісячної грошової допомоги в розмірі, що дорівнює 40 відсотків від мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що постійно проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Відповідно до підпункту 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року №76-VIII Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України було виключено статті 31, 37, 39 та 45 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року №6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І вказаного Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), а відтак відновлено дію статті 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак відповідач протиправно не здійснює виплату встановленої статтею 37 зазначеного Закону щомісячної грошової допомоги, починаючи із 17 липня 2018 року. Вважає, що така бездіяльність є порушенням її майнових прав та обмеженням права на соціальний захист, тому просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Зазначену ухвалу позивач та відповідач отримали 13 квітня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.15-16).

Відповідач відзив на позовну заяву не подав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернулася до суду з даним позовом 24 березня 2020 року, що підтверджується штемпелем відділення поштового зв`язку на конверті, у якому позовну заяву було надіслано до суду (а.с.10). При цьому позовні вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства саме з 17 липня 2018 року заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду (за період з 17 липня 2018 року по 23 вересня 2019 року).

В ухвалі від 06 квітня 2020 року позивачу запропоновано подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із даним позовом за період, що передував шестимісячному строку звернення до суду, із обов`язковим обґрунтуванням поважності причин такого пропуску та наданням доказів на їх підтвердження.

До суду надійшла заява позивача щодо поновлення строку звернення до суду, в якій ОСОБА_1 зазначила, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови в захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення з боку держави; просила встановити інший строк звернення до суду або зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а, оскільки за наслідками розгляду адміністративної справи №510/1286/16-а буде сформована правова позиція щодо застосування до спорів, пов`язаних із соціальним забезпеченням громадян, положень статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Зауважувала, що при розгляді зразкової справи №240/4946/18 Верховний Суд не зазначав про застосування шестимісячного строку звернення до суду для виплати щомісячної грошової допомоги.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що заява позивача не підлягає задоволенню, а позов в частині позовних вимог необхідно залишити без розгляду з таких мотивів і підстав.

Згідно із частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що Закон України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не встановлює спеціального строку звернення до суду за захистом порушеного права на отримання щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, відтак застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилами частини третьої статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Суд наголошує, що строк звернення до суду необхідно обчислювати з дати, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Позивач вимоги позову пов`язує із ухваленням Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року №6-р/2018. Це рішення Конституційного Суду України було офіційно оприлюднено в загальнодоступних офіційних джерелах, що вказує на те, що про прийняття такого рішення повинна була дізнатися позивач, відтак з дати його прийняття розпочинається шестимісячний строк звернення до суду з вказаними вище позовними вимогами.

Заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу за період з 17 липня 2018 року по 23 вересня 2019 року не містить обґрунтування поважності причин, підтверджених доказами, які б свідчили про існування обставин, які не залежали від волі позивача, чи наявність перешкод для звернення до суду за захистом порушених прав з урахуванням встановленого КАС України строку.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Крім того, суд враховує висновки щодо застосування норм права щодо строків звернення до суду, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі №227/2015/17 та відхиляє покликання позивача на постанову Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №164/1904/14-ц, постанови Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі №493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі №201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 19 березня 2019 року у справі №806/1952/18, постанову Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №522/2738/17, спірні відносини у яких стосувалися виплати пенсії (призначення пенсії), яка має відмінну правову природу (суть) від щомісячної грошової допомоги, встановленої статтею 37 Закону №796-XII. Посилання позивача на положення Цивільного кодексу України є помилковим, оскільки питання строків звернення до адміністративного суду врегульовано виключно КАС України та іншими законами, які містять конкретні положення щодо строків звернення до адміністративного суду.

Окремо суд зазначає, що у зразковій справі №240/4946/18 питання щодо строків звернення до суду не порушувалося, оскільки позивач у цій зразковій справі звернувся до суду у межах шестимісячного строку.

Таким чином, враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства за період з 17 липня 2018 року по 23 вересня 2019 року, поважність причин пропуску цього строку позивач не довела належними доказами, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду у цій частині позовних вимог відповідно до частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Додатково суд зазначає, що згідно із частиною другою статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії). Так Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У рішенні Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії Європейський суд з прав людини встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосованими (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Також не підлягає задоволенню клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року прийнято до розгляду справу №510/1286/16-а за позовом ОСОБА1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області (яке є правонаступником управління Пенсійного фонду України у Ренійському районі Одеської області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, як вбачається із тексту даної ухвали, у серпні 2016 року ОСОБА1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила: визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України щодо неврахування для обчислення пенсії сум індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят та інших виплат; зобов`язати управління здійснити перерахунок пенсії як державному службовцю з дати її призначення - 17 липня 2009 року на виконання статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ Про державну службу, з урахуванням середньомісячної суми індексації заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій до державних, професійних та ювілейних свят та інших виплат за 24 календарних місяця.

Отже, у справі №510/1286/16-а переглядаються судові рішення в інших правовідносинах, ніж у даній справі. Крім того, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №510/1286/16-а зазначається про необхідність формування відповідних правових позицій щодо застосування строків звернення до суду, зокрема, можливості використовувати як аналогію закону до відповідних спорів положень інших законів, серед яких Закон №796-ХІІ не згадується.

З урахуванням наведеного, відсутні передбачені пунктом 5 частини другої статті 236 КАС України підстави для зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Великої Палати Верховного Суду у справі №510/1286/16-а.

Керуючись частинами першою, другою статті 122, частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтями 236, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо поновлення строку звернення до суду або зупинення провадження в адміністративній справі відмовити.

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької районної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановлену статтею 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за період з 17 липня 2018 року по 23 вересня 2019 року залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений статтею 295 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Ж.В. Каленюк