Справа № 380/1449/20
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 рокуЛьвівСправа № 380/1449/20 пров. № А/857/4459/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

секретар судового засідання Гнатик А.З.

за участю:

представник відповідача Бехарська Т.М.

представник третьої особи Петрів В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року (головуючий суддя Сподарик Н.І., м.Львів) у справі № 380/1449/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача АТ «Ощадбанк» про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2020 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови від 15.01.2020 ВП № 60976807 про стягнення виконавчого збору.

Позов обґрунтовує тим, що постанова про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 ВП № 60976807 є протиправною та підлягає скасуванню. Звертає увагу, що за заявою стягувача державний виконавець виніс постанову від 27.01.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання. Наголошує, що оскільки не було фактичного виконання судового рішення, державним виконавцем не вживались заходи примусового виконання рішення і відповідно відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 15.01.2020 ВП № 60976807 про стягнення виконавчого збору.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що оскільки боржником виконавчий збір не було сплачено, постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 15.01.2020 підлягала виділенню в окреме виконавче провадження. Так, 29.01.2020 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 61095611 із примусового виконання постанови № 60976807 від 15.01.2019 про стягнення з ОСОБА_1 1317,27 грн. виконавчого збору, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримує, просить її вимоги задовольнити.

Представник третьої особи в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи ,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

23.11.2016 рішенням Сихівського районного суду м.Львова ухвалено рішення в цивільній справі № 464/9118/15-ц, а саме : стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором № 2203-1892 від 12.09.2008 року в розмірі 43 931, 58 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_2 ), як поручителя, який є солідарним боржником з ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором № 2203-1892 від 12.09.2008 року в розмірі 43 931, 58 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3 ), як поручителя, який є солідарним боржником з ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» () заборгованість за кредитним договором № 2203-1892 від 12.09.2008 року в розмірі 43 931,58 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ІПН - НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_3 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» () понесенні судові витрати по сплаті судового збору з розрахунку по 5 096 гривень 20 коп. з кожного.

23.01.2017 дане рішення суду набрало законної сили.

29.11.2019 АТ «Ощадбанк» звернувся із заявою до Сихівського РВ державної виконавчої служби міста Львова у порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» разом із виконавчим листом у справі № 464/9118/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 13 172,77 дол. США.

15.01.2020 на підставі виконавчого листа Сихівським відділом державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 60976807 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 13 172,77 дол. США.

15.01.2020 Сихівським відділом державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято постанову ВП № 60976807 про стягнення виконавчого збору на суму 1317,27 грн.

15.01.2020 стягувач звернувся до органу виконавчої служби із заявою № 111.412/3458 про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що на даний час з боржником досягнуті домовленості щодо добровільного виконання даного рішення суду.

17.01.2020 за вх. № 5359/15.4-42 відповідач отримав заяву стягувача.

27.01.2020 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голенко Мартою Василівною прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви від 17.01.2020 за вх. № 5359/15.4-42 та керуючись п.1ч..1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

29.01.2020 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бехарською Т.М прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 61095611 із примусового виконання постанови № 60976807 від 15.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 1317,27 дол. США.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, в той час як позивачем позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин .

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт перший частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» , під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з ч.2 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Приписами ст. ст. 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору, зокрема частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ унормовано, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч. 4 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Відповідно до пунктів 1-6 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Тобто, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що 15.01.2020 на підставі виконавчого листа, Сихівським відділом державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрито виконавче провадження № 60976807 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі 13 172,77 дол США. Цього дня стягувач звернувся до органу виконавчої служби із заявою № 111.412/3458 про повернення виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначив, що на даний час з боржником досягнуті домовленості щодо добровільного виконання даного рішення суду. Проте, 15.01.2020 Сихівським відділом державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) прийнято постанову ВП № 60976807 про стягнення виконавчого збору на суму 1317,27 грн.

Державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Голенко Мартою Василівною , керуючись п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі заяви від 17.01.2020 за вх. № 5359/15.4-42.

29.01.2020 державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби м. Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Бехарською Т.М винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61095611 із примусового виконання постанови № 60976807 від 15.01.2020 про стягнення з ОСОБА_1 1317,27 дол. США. Проте, у постанові про стягнення виконавчого збору від 15.01.2020 зазначено суму виконавчого збору в розмірі 1317,27 грн., а в постанові про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору уже така ж сума, однак у валюті дол. США.

Суд апеляційної інстанції вважає, що державним виконавцем не було здійснено дій з примусового виконання рішення суду про стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум за виконавчим листом № 464/9118/15-ц, виданого 23.01.2017 Сихівським районним судом м. Львова щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» 13 172,77 дол. США. Як вбачається із моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і постанови про стягнення виконавчого збору в межах даного виконавчого провадження відповідачем не долучено до матеріалів справи жодних доказів по вчиненню виконавчих дій з приводу примусового виконання рішення загального суду, не вживалися заходи щодо розшуку майна, з`ясування місця праці чи іншого боржників, не здійснювалася сплата коштів за виконавчим документів на боржником на рахунки виконавчої служби. Крім того, колегія суддів вказує, що у державного виконавця були відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в розмір 1317,27 дол. США. (грн.), який визначений в оскаржуваній постанові від 15.01.2020 ВП № 60976807, а тому така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону України "Про виконавче провадження". В даному випадку постанова про стягнення виконавчого збору від 16 січня 2019 року винесена всупереч норми ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такий стягується у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачем за виконавчим документом.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вказує, що законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми, при цьому розмір виконавчого збору вираховується саме з фактично стягнутої суми. За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

Згідно з п. 21 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону. Крім того, при закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду, який його видав, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця. У постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що виконавчий збір стягується незалежно того чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом є помилковими, оскільки у разі стягнення виконавчого збору відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VІІІ без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Щодо доводів апелянта в частині пропущення строку на оскарження постанови, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Проте, Кодексом адміністративного судочинства України, а також іншими законами можуть бути встановлені інші строки звернення до суду за захистом порушених прав.

Згідно ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 07.02.2020, а до суду першої інстанції звернувся через орган поштового зв`язку 11.02.2020, а тому строк звернення до суду ним не пропущений.

Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянтом в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийнятої ним постанови від 15.01.2020 № 60976807 про стягнення виконавчого збору та не спростовано доводи позивача, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 380/1449/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний