Справа № 620/535/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Справа № 620/535/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Кузьмишиної О.М., Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»

Волкова Олександра Юрійовича,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський»

про визнання бездіяльності протиправною

та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича (далі - відповідач), третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. щодо не включення позивача до переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 75 015,00 грн. по рахунку № НОМЕР_1 ;

- зобов`язання Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» включити інформацію про позивача до вказаного переліку рахунків та подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, який має право на відшкодування коштів в сумі 75 015,00 грн. по рахунку № НОМЕР_1 для внесення даних до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які отримують кошти в межах гарантованої суми відшкодування за рахунок коштів третьої особи.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.02.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом 10-ти днів з часу отримання ухвали суду, а саме надання доказів сплати судового збору у розмірі 840,80 грн. та обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.03.2020 позовну заяву повернуто позивачу у зв`язку з пропуском строку звернення до суду та ненаданням доказів сплати судового збору, тобто не усуненням недоліків позову, які були вказані у зазначеній ухвалі суду.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначаючи, що він є споживачем фінансових послуг у виниклих спірних правовідносинах, а тому звільняється від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-ХІІ та в обґрунтування своєї правової позиції посилається на постанову Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 817/777/16 та постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що про порушення своїх прав він дізнався лише 08.10.2019, коли отримав рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 34-036-17417/19 про відмову у включенні його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами.

При цьому, апелянт вказує, що в разі, якщо провадження в цій справі не буде відкрито, він втратить можливість захистити свої права.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.05.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.

Обставини, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, предметом судового оскарження в цій справі є бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. щодо не включення позивача до переліку рахунків, за якими вкладники ПАТ «Банк Михайлівський» мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, інформації про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів в сумі 75 015,00 грн. по рахунку № НОМЕР_1 .

21.09.2016 позивачем вперше отримано лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», в якому зазначено про нікчемність правочину, укладеного між ним та банком.

08.10.2019 позивач отримав лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому наведено аналогічну інформацію та підстави нікчемності правочину.

08.02.2020 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Судовий збір за подання позовної заяви позивачем не сплачено.

Так, статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано строки звернення до суду з адміністративним позовом, а статтями 160, 161 КАС України - вимоги до позовної заяви.

Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України в разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

У частині третій статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 2 Закону України № 2121-III від 07.12.2000 «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України від 12.07.2001 № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України).

У свою чергу, за змістом ст. 1 Закону № 1023-XII споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги

У пункті 1 частини четвертої статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених процесуальних норм надає підстави стверджувати, що КАС України регламентовано вимоги до позовної заяви та право позивача усунути її недоліки в разі залишення позову без руху в межах строку, установленого судом у відповідній ухвалі.

1. Щодо строків звернення до суду з цим позовом.

При цьому, серед таких вимог адміністративним процесуальним законодавством передбачено шестимісячний строк, у межах якого особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 р. по справі «МШ «Голуб» проти України»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що 23.05.2016 правлінням НБУ було прийнято рішення № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних».

На підставі зазначеної постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський».

12.07.2016 Правлінням Національного банку України прийнято рішення № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський».

На підставі зазначеного рішення НБУ виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 № 1213, про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський».

Зазначені рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і Правління НБУ та інформація щодо запровадження в ПАТ «Банк Михайлівський» тимчасової адміністрації, а в наступному щодо початку процедури його ліквідації перебували у загальному доступі.

Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 по справі № 826/281/16.

21.09.2016 позивачем вперше отримано лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», в якому зазначено про нікчемність правочину, укладеного між ним та банком.

Отже, вже з цієї дати позивачу було відомо про порушення його права на включення до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за їх вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Однак, з даним адміністративним позовом він звернувся до суду лише 08.02.2020.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що він дізнався про порушення свого права та, зокрема нікчемність правочину, лише з листа ФГВФО від 08.10.2019.

Крім того, адміністративне процесуальне законодавством, як на момент звернення позивача до суду, так і на теперішній час пов`язує відлік даного процесуального строку, зокрема з датою, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас, судова колегія ще раз наголошує, що інформація стосовно запровадження тимчасової адміністрації банку та його ліквідації була офіційно оприлюднена, перебувала в загальному доступі і позивач мав реальну можливість з нею ознайомитися та бути обізнаним щодо фактичної реалізації його права на отримання гарантованого відшкодування вкладу за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

При цьому, слід відзначити, що статтями 27, 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено стислі строки, протягом яких уповноваженою особою Фонду здійснюється формування переліку вкладників, що мають право на отримання гарантованого відшкодування, а саме - 15 днів робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку ринку, та розпочинається Фондом виплата відшкодування коштів - 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку ринку.

Тобто, вже зі спливом вказаних законодавчих строків позивач міг та повинен був дізнатися про порушення його прав.

Разом з тим, реалізація особою наданого їй права залежить від її власного волевиявлення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо порушення позивачем строків звернення до суду з цим позовом за відсутності поважних причин для їх поновлення.

2. Щодо сплати судового збору.

Системний аналіз вищевикладених правових норм надає підстави стверджувати, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, а тому вкладник, звертаючись до суду з позовом, що пов`язаний з порушенням його прав за договором банківського вкладу, звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII.

Таким чином, вкладник (споживач фінансових послуг), звертаючись до суду з позовом до банку (виконавця фінансових послуг) за захистом його порушених прав, серед іншого, у зв`язку з неналежним виконанням договору банківського вкладу, звільнений від сплати судового збору на підставі вказаної законодавчої норми.

Разом з тим, дія частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII не поширюється на спори, які виникають між вкладниками банку та ФГВФО під час здійснення останнім владних управлінських функцій (виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами на підставі пункту 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI).

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 817/777/16 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування судами при розгляді цієї справи.

Перевіряючи доводи апелянта в цій частині, колегія суддів звертає увагу на те, що спір у цій справі виник між позивачем, як вкладником банку, та ФГВФО в особі Уповноваженої особи Фонду під час здійснення Фондом владних управлінських функцій, а отже підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання даного позову в порядку частини третьої статті 22 Закону № 1023-XII відсутні.

При цьому, колегія суддів відзначає, що апелянт, посилаючись у своїй скарзі на вказану законодавчу норму та висновки ВП ВС, викладені у зазначеній постанові від 15.05.2019 у справі № 817/777/16, неправильно їх тлумачить та безпідставно виокремлює позицію щодо звільнення від сплати судового збору позивача - вкладника, що звертається до суду з позовом до банку (виконавця фінансових послуг) за захистом його порушених прав, серед іншого, у зв`язку з неналежним виконанням договору банківського вкладу, оскільки, як відзначалося вище, предметом спору в цій справі є правовідносини вкладника з ФГВФО в особі Уповноваженої особи Фонду під час здійснення Фондом владних управлінських функцій.

Крім того, у своїй скарзі апелянт посилається на постанову ВП ВС від 21.03.2018 у справі № 761/24881/16-ц, але висновки, наведені ВП ВС у вказаному судовому рішенні стосуються цивільних правовідносин з приводу стягнення з майнової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та відшкодування моральної шкоди, а не спору між вкладником банку і ФГВФО в особі Уповноваженої особи Фонду під час здійснення Фондом владних управлінських функцій, тому не підлягають застосуванню при вирішенні питання про відкриття провадження за позовом у даній адміністративній справі.

Перевіряючи всі доводи апелянта, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», відповідно до якої «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо невідповідності позовної заяви ОСОБА_1 вимогам процесуального законодавства та необхідності її повернення позивачу.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 02 червня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: