Справа № 607/6289/20
Суддя: Делікатна Л. В.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2020 Справа №607/6289/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Делікатної Л.В.

при секретарі с/з Нюні Н.А.

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Гонти М.С.,

представника відповідача Кондрат Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в м. Тернопіль адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №643418 від 31 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

15 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №643418 від 31 березня 2020 року.

Позов обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є неправомірною і такою, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства. Наведені обставини, які відображені в такому рішенні не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Під`їжджаючи до пішохідного переходу вона (позивач) побачила, що світлофор працював в режимі: «червоний, жовтий, зелений». Вона проїхала світлофор на зелений миготливий сигнал. Для того, щоб не перешкоджати іншими учасникам руху, вона не вдавалася до екстреного гальмування та не зупинилася на зелений миготливий сигнал світлофора, а проїхала далі в напрямку руху.

Після проїзду пішохідного переходу вона була зупинена працівниками УПП в Тернопільській області ДПП. Незважаючи на те, що вона пояснювала, що не вчинила порушень Правил дорожнього руху України, відносно неї було винесено постанову серії ДП18 №643418 про притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення п. 8.7.3 «ґ» Правил ДР України, а саме за правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 425 грн.

Відповідно до п. 8.7.3 «в», зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, тобто проїхавши пішохідний перехід на зелений миготливий сигнал світлофора вона жодним чином не порушила правила дорожнього руху України.

Крім цього, розташування інспектора під час вчинення нею так би мовити «правопорушення» не дозволяло йому правильно оцінити всі обставини вказаної ситуації, оскільки він рухався навпроти неї на відстані 60-70 метрів від світлофора по зустрічній смузі дороги.

Зазначені неї обставини, а також її бажання скористатися послугами адвоката, про що відображено в її поясненнях, були проігноровані інспектором, він просто виніс постанову і повідомив, що якщо я не погоджуюсь то можу оскаржити в суді.

В судовому засіданні позивач, та її представник позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити, мотивуючи тим, що вона здійснила рух по вул. Збаразька на зелений мигаючий сигнал світлофора, продовживши рух, забезпечивши безпеку іншим його учасникам.

Відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов у якому зазначено, що вважає вимоги позивача безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з оскаржуваної постанови, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесенні постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 643418 від 31 березня 2020 року, позивач 31 березня 2020 року в м. Тернополі по вул. Збаразька, керуючи автомобілем DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд на забороняючий сигнал світлофора (жовтий), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України.

На підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейським було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Поліцейський підійшов до водія, яким виявилась ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 а) ПДР України.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 8.7.3 ґ) ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Відеозаписом з нагрудного відео реєстратора поліцейського зафіксовано, що позивачу після зупинки роз`яснено причину зупинки та суть вчиненого ним адміністративного правопорушення. На місці зупинки позивач пояснила, що здійснила проїзд на жовтий сигнал світлофора, оскільки завершувала маневр. Таким чином, підтвердила вчинення нею адміністративного правопорушення, за що і була притягнута до відповідальності. Вказані пояснення були прийняті до уваги та оцінені, згідно ст. 251 та 252 КУпАП.

Згідно ст. 278, 279, 280 КУпАП позивачу повідомлено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Після чого, поліцейськими позивачу було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, положення статей 307, 308 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями 287, 289 КУпАП, що підтверджується відеозаписом. Після ознайомлення з положеннями вищезазначених статей, позивач висловила бажання скористатись правом надати письмові пояснення на окремому аркуші. Вказане клопотання було задоволено. Після надання позивачем письмових пояснень, які долучені до матеріалів справи, позивач вказала, що жодних клопотань більше немає.

В позовній заяві позивач вказує, що висловлювала бажання скористатись послугами адвоката, що відображено у поясненні, проте вказане було проігноровано інспектором. Дані твердження позивача є безпідставним, оскільки, як вбачається з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських (долучаються до матеріалів справи), поліцейським було зачитано позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в порядку ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Таким чином, позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, надати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу, тому жодним чином не був обмежений у своїх правах. Проте, жодних клопотань не заявляв, що зафіксовано відеозаписом. У своїх письмових поясненнях позивач вказала, що буде звертатись за правовою допомогою до адвоката, проте жодних клопотань про залучення адвоката для розгляду вказаної справи, чи клопотання про перенесення розгляду справи заявлено не було. Таким чином, справу було розглянуто на місці зупинки транспортного засобу.

Після розгляду справи позивача ознайомлено з змістом оскаржуваної постанови та запропоновано отримати копію постанови. Зміст постанови відповідає вимогам ст. 283, 284 КУпАП, зокрема містить посилання на нагрудний відеореєстратора поліцейського, фрагменти відеозаписів з якого долучені до матеріалів справи. Вказане спростовує твердження позивача, наведені в адміністративному позові, про відсутність в постанові відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, пояснивши, що під час несення служби екіпажем поліції, було виявлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, здійснила рух на забороняючий жовтий сигнал світлофора, що по вул. Збаразька. Після виявлення вказаного правопорушення, водія було зупинено патрульними поліцейськими, роз`яснено причину зупинки, та здійснено розгляд справи відповідно до чинного законодавства.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, 31 березня 2020 інспектором роти батальйону №2 УПП у Тернопільській області ДПП винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №643418 щодо ОСОБА_1 , яка, керуючи транспортним засобом DAEWOO LANOS д.н.з. НОМЕР_1 , 31 березня 2020 року о 12 год. 25 хв. в м. Тернопіль вул. Збаразька, проїхала на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушила п.8.7.3 «ґ» ПДР, та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425,00 грн. Відповідно до п.7 вказаної постанови, до неї також додані пояснення та відеозапис з реєстратора.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КУпАП України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст.ст. 73-76 КАС України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.2 ст. 76 КАС України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись положеннями ч. ч. 1, 3-5 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 13 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлення останнім доводів.

Посилання на жоден із цих доказів, окрім пояснень та відеозапису із реєстратора, які передбачені ст. 251 КУпАП, у винесеній постанові є відсутніми.

Візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Отже, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, що і випливає із даного випадку та це зафіксованого у письмових поясненнях ОСОБА_1 від 31 березня 2020 року, - уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Зі змісту наданого відповідачем відеозапису з нагрудного реєстратора слідує, що останнім не зафіксований безпосередньо момент проїзду світлофора на вул. Збаразька м. Тернопіль, а саме на забороняючий жовтий сигнал світлофора; останній стосується лише розгляду справи інспектором поліції справи на місці зупинки автомобіля.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.2 ст. 122 КУпАП, не представлено, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем ПДР, не містить фіксації вказаного правопорушення, а відтак не може вважатися належним доказом.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного правопорушення серії ДП18 №643418 від 31 березня 2020 року, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 20, 72, 73, 74, 76, 77, 90, 243-246 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області ДПП про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №643418 від 31 березня 2020 року - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №643418 від 31 березня 2020 року, якою ОСОБА_1 було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП закрити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддяЛ. В. Делікатна