Справа № 140/3535/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року Справа № 140/3535/19 пров. № А/857/1795/20
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Смолинець А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича про скасування постанов,-

В С Т А Н О В И В:

03.12.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича, в якому просить скасувати: постанову про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25.10.2019; постанову про стягнення виконавчого збору № 52532539 від 24.10.2019; постанову про арешт майна боржника № 60410671 від 25.10.2019.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що частина 3 статті 40 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а саме той випадок, коли виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору. Відтак, оскільки постановою державного виконавця Першого відділу ДВС від 24.10.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу ВП №52532539 на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII повернуто стягувачу виконавчий лист, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області 22.07.2016 у справі № 161/9471/15-ц, а виконавчий збір стягнуто не було, тому у відповідача були правові підстави для винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539.

При цьому, постанова про відкриття виконавчого провадження № 60410671 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 153 169 грн 83 коп. із боржника винесена 25 жовтня 2019 року. Як установлено, виконавчий збір стягується із ОСОБА_1 із розрахунку 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 червня 2016 року у справі у справі № 161/9471/15-ц.

Також, суд першої інстанції зазначає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування постанови про арешт майна боржника від 25.10.2019, оскільки вказаною постановою через наявну у позивача заборгованість зі сплати виконавчого збору накладено арешт на майно боржника, що узгоджується із приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його необґрунтованим, ухваленим із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи,недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 оскаржив його, подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначає, що положення попереднього Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХIV застосовується до виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають завершенню в порядку Закону України «Про виконавче провадження 1 від 21.04.1999 № 606-ХIV. Кожна виконавча дія, яка оформлюється, в тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата. Виконавче провадження № 52532539 розпочате 04.10.2016, під час дії Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, має завершуватись за норами цього ж Закону.

Крім того, постанова про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25.10.2019 та постанова пре арешт майна боржника від 25.10.2019 є фактично похідними і були винесенні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 24.10.2019 ВП 52532539 із застосуванням Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VII.

Апелянт звертає увагу, що рішення Луцького міськрайонного суду, за яким було видано виконавчий лист, було добровільно виконано ОСОБА_1 у 2017 році.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2016 року (яке набрало законної сили 15 червня 2016 року) у справі № 161/9471/15-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено; стягнено солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 16 листопада 2007 року в розмірі 60 381 доларів США 237 центів та 26 982 грн 55 коп. пені; із кожного по 1 827 грн судових витрат по справі.

На виконання вказаного судорвого рішення Луцький міськрайонний суд Волинської області 22 липня 2016 року видав виконавчий лист, на підставі якого, за заявою стягувача Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» від 28 вересня 2016 року, державний виконавець Першого відділу ДВС 04 жовтня 2016 року відкрив виконавче провадження №52532539 із примусового виконання судового рішення у справі № 161/9471/15-ц.

За заявою стягувача АТ «УкрСиббанк» № 21-4/717 від 15 жовтня 2019 року виконавчий документ (виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області, виданий 22 липня 2016 року у справі № 161/9471/15-ц) повернуто стягувачу відповідною постановою державного виконавця від 24 жовтня 2019 року (а.с. 43).

Постановою старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 153 169 грн 83 коп. (а.с. 45).

Державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладніков І.С. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 24 жовтня 2019 року ВП № 52532539 виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25 жовтня 2019 року (а.с. 47) та постанову від 25 жовтня 2019 року про арешт майна боржника (а.с. 49).

ОСОБА_1 у жовтні 2019 року дії державного виконавця Першого відділу ДВС щодо винесення постанови від 04 жовтня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №52532539 оскаржив у судовому порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено (а.с. 14). Однак постановою Волинського апеляційного суду від 24 грудня 2019 року ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року скасовано, у задоволенні скарги відмовлено.

На час відкриття виконавчого провадження№52532539з виконання виконавчого листа № 161/9471/15-ц, виданого 22.07.2016 Луцьким міськрайонним судом Волинської області, чинним був Закон України від 21 квітня 1999 року №606-XIV«Про виконавче провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі Закон № 606-ХІV) (у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження).

Відповідно до ст.1 Закон № 606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 статті 25 Закону № 606-ХІV встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 27 Закону № 606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Приписами частини 1 статті 28 Закону № 606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 3 коментованої статті передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

02.06.2016прийнято Закон України № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», що набрав чинності 05.10.2016 (надалі Закон України № 1404-VІІІ).

Відповідно до частини сьомої Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цьогоЗакону.

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цимЗаконом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно достатті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Згідно пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Із матеріалів справи видно, що у жовтні 2019 року на адресу Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області надійшла заява стягувача, згідно з якою, такий, відповідно до пункту 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» просив винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Приписами частини 1 статті 40 Закону № 1404-VІІІ визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, після зміни правового регулювання відповідно до Закон № 1404-VІІІстягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення без винесення відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору є повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто. При цьому, виконання постанови про стягнення виконавчого збору відбувається в порядку, передбаченому для примусового виконання виконавчих документів.

Згідно частини 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Відповідно до частини 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Встановлено, що 24.10.2019 старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ледвовком В.М. на підставі статей 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення виконавчого збору ВП № 52532539. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 153169,83 грн.

24.10.2019 старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Ледвовк В.М., керуючись пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі його заяви.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що стягувач звернувся до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого документу відповідно до пункту 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII, у зв`язку з чим настають наслідки, які передбаченні частиною 3 статті 40 Закону № 1404-VIII «Про виконавче провадження» - якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем були вчинені дії направлені на виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року.

Згідно частин першої-третьої статті 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що старший державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області при винесенні постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору № 52532539 від 24.10.2019, постанови про відкриття виконавчого провадження № 60410671 від 25.10.2019 та постанови про арешт майна боржника № 60410671 від 25.10.2019, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України, в зв`язку з чим судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича про скасування постанов.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи скаржника зазначені в апеляційній скарзі та обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді, оскільки, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 140/3535/19 за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області, державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк Головного територіального управління юстиції у Волинській області Гладнікова Іллі Сергійовича про скасування постанов без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 03.06.2020.