Справа № 400/1122/20
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/1122/20
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І. О.,

суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Красилюка Вадима Андрійовича, що діє, на підставі ордеру, в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

12 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Березанська РДА), в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо невиплати вихідної допомоги у зв`язку з припиненням трудового договору та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні;

- зобов`язати виплатити вихідну допомогу, у зв`язку з припиненням трудового договору, з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 КЗпП, у розмірі 130 380,66 грн.;

- зобов`язати виплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 23.07.2019 року до 29.02.2020 року у розмірі 167 322,54 грн.

Пояснюючи обставини справи, позивач указує, що за розпорядженням новообраного Президента України від 11.07.2019 р. №161/2019 він був звільнений з 22.07.2019 р. з посади голови Березанської РДА та його повноваження були припинені.

Підставою для звільнення, відповідно до частини 2 статті 8 та пунктів 4, 5 частини 2 статті 9 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» зазначено - закінчення повноважень Президента України, який призначив на посаду.

Аргументами для отримання вихідної допомоги, в розмірі не меншому ніж шестимісячний середній заробіток, позивач указує наявність у нього статусу посадової особи місцевої державної адміністрації, повноваження якої припинені та приписи пункту 5 частини 1 статті 44 КЗпП України.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України, у зв`язку з тим, що поданий позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що пункт 9 ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну службу» унормовує, що дія цього Закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників.

На думку суду, на користь того, що позивач не був державним службовцем при припиненні своїх повноважень і на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про державну службу», свідчить запис у трудовій книжці ОСОБА_1 від 05.02.2018 року про те, що ним втрачено статус державного службовця.

За таких умов, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір між сторонами виник з трудових відносин та за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто не є публічно-правовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому повинен вирішуватись за правилами цивільного судочинства відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України.

Не погоджуючись з наведеним судовим рішенням адвокат Красилюк В. А. в апеляційній скарзі зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності в даному спорі ознак публічно-правового. Підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, адвокат зазначає невідповідність висновків суду обставинам справи, а також про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, враховуючи таке.

Пункт 1 частини 1 статті 170 КАС України зобов`язує суддю відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтерес.

Частина 1 статті 19 КАС України унормовує, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Стаття 118 Конституції України встановлює, що виконавчу владу в областях і районах, містах Києві та Севастополі здійснюють місцеві державні адміністрації.

Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади (ст. 1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»).

Суд першої інстанції, на підставі пункту 9 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу», який встановлює, що дія цього Закону не поширюється на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників, помилково вважав, що спір між сторонами виник з трудових відносин та за своєю правовою природою не пов`язаний із здійсненням відповідачем владних управлінських функцій, тобто не є публічно - правовим.

Так, визначення терміну публічна служба надано в пункті 17 частини 1 статті 4 КАС України. Зокрема дана норма встановлює, що це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За таких умов, діяльність позивача на посаді голови райдержадміністрації відноситься до публічної служби і даний спір за належністю є спором адміністративної юрисдикції.

Понад те, слід звернути увагу, що відповідно до статті 48 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» посадові особи місцевих державних адміністрацій є державними службовцями, їх основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення визначаються Законом України «Про державну службу».

Згідно статті 2 Закону України «Про державну службу» посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень. Посадовими особами відповідно до цього Закону вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій.

Тобто позивач як голова місцевої державної адміністрацій відноситься до посадової особи і на нього розповсюджуються основні права, обов`язки, відповідальність, умови оплати праці і соціально-побутового забезпечення, які визначаються Законом України «Про державну службу».

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також в ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.97 №475/97-ВР.

Стаття 6 Європейської Конвенції з прав людини закріплює право на справедливий суд.

У ч.1 цієї статті встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2011 року у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06), зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали, зокрема, про відмову у відкритті провадження у справі, справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Стаття 320 КАС України однією із підстав для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, вказує порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 320, 321, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Красилюка Вадима Андрійовича, що діє, на підставі ордеру, в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року про відмову у відкритті провадження - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії направити до Миколаївського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко