Справа № 640/3949/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2020-05-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 року м. Київ № 640/3949/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

установив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» (ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (ГУ ДФС у м. Києві) у якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 10.06.2019, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 28.02.2019 №.

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.02.2019 № прийняте на підставі необґрунтованих висновків акту перевірки від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903 про заниження ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 11225477 грн шляхом:

- заниження фінансового результату до оподаткування на 62181769 грн шляхом не відображення вказаної суми у складі іншого сукупного доходу, у той час як втрати від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 945 «Втрати від операційної курсової різниці» загалом у сумі 93406311 грн мають бути віднесені у збільшення іншого додаткового капіталу, а доходи від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 714 «Дохід від операційної курсової різниці» загалом у сумі 31224542 грн - у зменшення іншого додаткового капіталу, згідно пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» (П(С)БО 21), у зв`язку із неповерненням позик наданих ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» компанією Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited на час закінчення терміну дії відповідних договорів;

- завищення суми фінансових витрат за 2017 рік на 181994 грн шляхом включення ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» до складу фінансових витрат відсотків, нарахованих на підставі договору позики від 15.05.12 №JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики.

В спростування висновків відповідача про заниження фінансового результату до оподаткування на 62181769 грн шляхом не дотримання ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» вимог пункту 9 П(С)БО 21 позивач зазначає, що правомірно здійснював віднесення сум нарахованих курсових різниць до складу витрат та не мав обов`язку відображати такі суми у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході, адже вимоги пункту 9 П(С)БО 21 у даному випадку не застосовуються, адже відсутні обов`язкові умови їх застосування.

Так, кредитор Golden CYPRESS (Hong Kong) не є господарською одиницею ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн», а позивач не є інвестором свого кредитора і не має будь-якого впливу на нього.

Погашення заборгованості планується та є ймовірним, оскільки договорами позики встановлений конкретний строк їх погашення, а ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» фактично погасило заборгованість за такими договорами позики в повному обсязі.

ГУ ДФС у м. Києві не має повноважень визначати, який проміжок часу для Товариства є найближчою перспективою - це оціночне поняття, яке вирішується безпосередньо керівництвом Товариство на власний розсуд та без будь-яких обмежень.

Також позивач вважає правомірним включення ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» до складу фінансових витрат відсотків у сумі 181994 грн, нарахованих на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення обумовленого у договорі строку погашення позики та сплати процентів.

Так, умовами вказаного договору передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань Товариством.

За змістом положень Цивільного кодексу України закінчення строку договору позики не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від обов`язку погасити грошового зобов`язання та сплатити проценти, належних кредитору відповідно до умов договору та чинного законодавства. Прострочення повернення позичальником позики не звільняє останнього від обов`язку сплачувати проценти за користування запозиченим коштами, якщо інше не встановлене договором.

Отже, навіть після настання строку погашення заборгованості договір позики не припиняє свою дію та є достатньою і належною підставою для нарахування і виплати процентів. Тому, позивач правомірно включав до складу витрат проценти, нараховані на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення обумовленого у договорі строку погашення позики та сплати процентів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.03.2019 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати судовий розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому вказав на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Наполягає на обґрунтованості висновків акту перевірки від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903, які слугували підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення від 28.02.2019 №.

Зазначає, що ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» укладено з Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited договори позики №JB2012Loan009 від 25.07.2012, №JB2012Loan012 від 14.05.2013 за умовами яких (з урахуванням додаткових угод) погашення суми позики та відсотків здійснюється одноразово по закінченні позики - не пізніше 30.06.2018.

При цьому, Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited являється пов`язаною особою з ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн», а протягом перевіряємого періоду ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» не здійснювало погашення позик по вказаним договорам. Тому, курсові різниці, які виникли щодо зобов`язань за розрахунками по вказаних договорах позики мають обліковуватись з урахуванням пункту 9 П(С)БО 21 у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході. Водночас, включення позивачем вказаних сум курсових різниць до складу витрат зумовило заниження ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» фінансового результату до оподаткування на 62181769 грн.

Також відповідач вважає безпідставним віднесення позивачем до складу витрат процентів нарахованих на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення обумовленого у договорі строку погашення позики та сплати процентів.

Відповідач зазначає, що після закінчення строку договір не може вважатись первинним документом, на підставі якого можуть нараховуватись проценти за користування позикою. Для продовження можливості нарахування у бухгалтерському обліку процентів за користування позикою після закінчення дії договору позики, резиденту - юридичній особі необхідно укласти з нерезидентом-позикодавцем додаткову угоду (зміни до договору позики) та зареєструвати її в Національному банку України.

В судовому засіданні уповноважені представники позивача та відповідача письмово викладені позиції підтримали та зважаючи на відсутність перешкод для розгляду справи у судовому засіданні та потреби заслухати свідка чи експерта, суд за клопотанням представників сторін на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Так, дослідивши матеріали справи, оцінивши пояснення, надані учасниками судового процесу, а також докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» з питань дотримання вимог податкового, валютного за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 30.06.2018.

За результатом перевірки складено акт від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903 у якому зафіксовано порушення ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн», зокрема, вимог пункту 44.1 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України), у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 14027894 грн.

05.12.2018 позивач подав заперечення на акт від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903, однак за результатом розгляду таких заперечень відповідач залишив без змін висновки акту перевірки.

На підставі вказаного висновку акту від 13.11.2018 №766/26-15-14-02-04/37469903 ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 №2, яке позивач оскаржив у адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної фіскальної служби України.

Рішенням Державної фіскальної служби України від 25.02.2019 №9009/6/99-99-11-04 частково скасоване податкове повідомлення-рішення від 19.12.2018 №2.

28.02.2019 ГУ ДФС у м. Києві прийнято нове податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» з податку на прибуток підприємств створених за участю іноземних інвесторів на загальну суму 13820229 грн, у тому числі на 11225477 грн за податковим зобов`язанням та на 2594752 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач не погоджується із вказаними висновками відповідача, вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 28.02.2019 № у зв`язку із чим звернувся з даним позовом до суду.

Суд, визначаючись щодо заявлених вимог по суті, виходить з того, що встановлено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 28.02.2019 № прийняте на підставі висновків відповідача про заниження ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств на суму 11225477 грн шляхом:

- заниження фінансового результату до оподаткування на 62181769 грн шляхом не відображення вказаної суми у складі іншого сукупного доходу, у той час як втрати від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 945 «Втрати від операційної курсової різниці» загалом у сумі 93406311 грн мають бути віднесені у збільшення іншого додаткового капіталу, а доходи від курсових різниць, які обліковуються за рахунком 714 «Дохід від операційної курсової різниці» загалом у сумі 31224542 грн - у зменшення іншого додаткового капіталу, згідно пункту 9 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів» (П(С)БО 21), у зв`язку із неповерненням позик наданих ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн"»компанією Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited на час закінчення терміну дії відповідних договорів;

- завищення суми фінансових витрат за 2017 рік на 181994 грн шляхом включення ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» до складу фінансових витрат відсотків, нарахованих на підставі договору позики від 15.05.12 №JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики.

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам відповідача суд виходить з наступного.

Згідно з підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до статті 1 Закону України Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, яким визначаються принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності підприємствами (крім підприємств, які відповідно до законодавства складають фінансову звітність за міжнародними стандартами фінансової звітності та національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі), розроблений на основі міжнародних стандартів фінансової звітності і законодавства Європейського Союзу у сфері бухгалтерського обліку та затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Згідно пункту 20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, (П(С)БО 16) до інших операційних витрат включаються, зокрема, втрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства).

У відповідності до пункту 29 П(С)БО 16 до складу інших витрат включаються зокрема втрати від неопераційних курсових різниць.

Відповідно до пункту 8 П(С)БО 21 визначення курсових різниць за монетарними статтями в іноземній валюті проводиться на дату балансу, а також на дату здійснення господарської операції в її межах або за всією статтею (відповідно до облікової політики). Для визначення курсових різниць на дату балансу застосовується валютний курс на кінець дня дати балансу. При визначенні курсових різниць на дату здійснення господарської операції застосовується валютний курс на початок дня дати здійснення операції. Підприємство може здійснити перерахунок залишків на кінець дня за монетарними статтями в іноземній валюті, за якими протягом дня здійснювались господарські операції із застосуванням валютного курсу, встановленого на кінець цього дня.

Курсові різниці від перерахунку грошових коштів в іноземній валюті та інших монетарних статей про операційну діяльність відображаються у складі інших операційних доходів (витрат).

Курсові різниці від перерахунку монетарних статей про інвестиційну і фінансову діяльність відображаються у складі інших доходів (витрат), за винятком курсових різниць, які відображаються згідно з пунктом 9 Положення (стандарту) 21.

За приписами пункту 9 П(С)БО 21 курсові різниці, які виникають щодо дебіторської заборгованості або зобов`язань за розрахунками із господарською одиницею за межами України, погашення яких не плануються і не є ймовірними в найближчій перспективі, відображаються у складі іншого додаткового капіталу та відображаються в іншому сукупному доході.

Встановлено, що ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» укладено з Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited договори позики №JB2012Loan009 від 25.07.2012, №JB2012Loan012 від 14.05.2013 за умовами яких (з урахуванням додаткових угод) погашення суми позики та відсотків здійснюється одноразово по закінченні позики - не пізніше 30.06.2018.

Курсові різниці між сумами запозичень та сумою зобов`язання за вказаними договорами відображені у бухгалтерському обліку ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» згідно приписів пункту 8 П(С)БО 21 у складі інших операційних доходів (витрат).

Висновки відповідача ґрунтуються на тому, що вказані курсові різниці між сумами запозичень та сумою зобов`язання до складу витрат за вказаними договорами мають обліковуватись з урахуванням пункту 9 П(С)БО 21, адже ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» та Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited є пов`язаними особами, а погашення заборгованості за вказаними договорами не планується у найближчій перспективі.

Суд критично оцінює вказаний висновок відповідача.

Так, аналіз пункту 9 П(С)БО 21 свідчить про те, що його застосування можливе за наявності:

1) дебіторської заборгованості або зобов`язання за розрахунками із спеціальним суб`єктом - господарською одиницею платника за межами України;

2) належним чином обґрунтованої впевненості, що погашення такого зобов`язання за розрахунками не планується і не є ймовірним в найближчій перспективі.

Згідно пункту 4 П(С)БО 21 господарська одиниця за межами України - дочірнє,

асоційоване, спільне підприємство, філія, представництво або інший підрозділ підприємства, які перебувають або ведуть господарську діяльність за межами України.

Відповідно до пункту 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 23 «Розкриття інформації щодо пов`язаних сторін», асоційоване підприємство - підприємство, на яке інвестор має суттєвий вплив і яке не є дочірнім або спільним підприємством інвестора.

Згідно з пункту 3 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 12 «Фінансові інвестиції», суттєвий вплив - повноваження брати участь у прийнятті рішень з фінансової, господарської та комерційної політики об`єкта інвестування без здійснення контролю цієї політики. Свідченням суттєвого впливу, зокрема, можуть бути:

1) володіння двадцятьма або більше відсотками акцій (статутного капіталу) підприємства;

2) представництво в раді директорів або аналогічному керівному органі підприємства;

3) участь у прийнятті рішень;

4) взаємообмін управлінським персоналом;

5) забезпечення підприємства необхідною техніко-економічною інформацією.

Відповідно до статті 126 Господарського кодексу України асоційовані підприємства (господарські організації) - це група суб`єктів господарювання - юридичних осіб, пов`язаних між собою відносинами економічної та/або організаційної залежності у формі участі в статутному капіталі та/або управлінні. Залежність між асоційованими підприємствами може бути простою і вирішальною.

Проста залежність між асоційованими підприємствами виникає у разі якщо одне з них має можливість блокувати прийняття рішень іншим (залежним) підприємством, які повинні прийматися відповідно до закону та/або установчих документів цього підприємства кваліфікованою більшістю голосів.

Вирішальна залежність між асоційованими підприємствами виникає у разі якщо між підприємствами встановлюються відносини контролю-підпорядкування за рахунок переважної участі контролюючого підприємства в статутному капіталі та/або загальних зборах чи інших органах управління іншого (дочірнього) підприємства, зокрема володіння контрольним пакетом акцій. Відносини вирішальної залежності можуть встановлюватися за умови отримання згоди відповідних органів Антимонопольного комітету України.

Отже, для застосування пункту 9 П(С)БО 21 необхідно щоб особа, на користь якої має повертатись заборгованість має або бути філією чи іншим структурним підрозділом боржника, або повинна мати статус асоційованого, спільного підприємства з боржником, тобто позикодавець має бути підпорядкованим боржнику або є боржник повинен мати суттєвий вплив на нерезидента-позикодавця.

Суд погоджується із доводами відповідача про наявність зв`язку між ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» та Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited, адже Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited являлось засновником ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» з моменту державної реєстрації ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» по 01.08.2016, а з 01.08.2016 засновником ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» стало підприємство TP-LINK UK Limited, єдиним засновником є Golden Cypress (Hong Kong) Limited.

Разом з цим, у даному випадку Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited фактично є єдиним учасником товариства (позивача), головним підприємством, є очевидним, що вказана компанія-нерезидент не є по відношенню до позивача філією, дочірнім підприємством позивача або спільним підприємством, представництвом позивача або підрозділом.

ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» не є інвестором Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited.

Відсутні також підстави вважати, що позивач має суттєвий вплив на Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited.

Отже, Golden CYPRESS (Hong Kong) Limited не може вважатись господарською одиницею ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» за межами України.

Також суд вважає помилковим висновок відповідача щодо наявності у даному випадку належним чином обґрунтованої впевненості, що погашення такого зобов`язання за розрахунками не планується і не є ймовірним в найближчій перспективі.

Суд зазначає, що поняття найближчої перспективи не закріплене у законодавстві, а тому з урахування презумпції правомірності рішень платника податку, питання про те який проміжок часу для Товариства є найближчою перспективою вирішується безпосередньо Товариством на власний розсуд.

При цьому, як зазначив позивач та не заперечив відповідач, на момент проведення перевірки ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» повністю виконало зобов`язання за вказаними договорами позики, що повністю спростовує висновки відповідача, що погашення такої заборгованості не планується в найближчій перспективі.

З урахуванням наведеного суд вважає, що ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» правомірно здійснювало віднесення сум нарахованих курсових різниць до складу витрат та не мало обов`язку відображати суми нарахованих різниць у складі іншого додаткового капіталу та в іншому сукупному доході.

Обґрунтовуючи висновок про завищення суми фінансових витрат за 2017 рік на 181994 грн шляхом включення ТОВ «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» до складу фінансових витрат відсотків, нарахованих на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики, відповідач зазначає, що після закінчення строку договір не може вважатись первинним документом, на підставі якого можуть нараховуватись проценти за користування позикою. Для продовження можливості нарахування у бухгалтерському обліку процентів за користування позикою після закінчення дії договору позики, резиденту - юридичній особі необхідно укласти з нерезидентом-позикодавцем додаткову угоду (зміни до договору позики) та зареєструвати її в Національному банку України.

Спростовуючи вказаний висновок відповідача позивач зазначає, що аналіз статей 536, 599, 1048, 1049 Цивільного кодексу України свідчить про те, що закінчення строку договору позики не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє боржника від обов`язку погасити грошового зобов`язання та сплатити проценти, належних кредитору відповідно до умов договору та чинного законодавства. Прострочення повернення позичальником позики не звільняє останнього від обов`язку сплачувати проценти за користування запозиченим коштами, якщо інше не встановлене договором. Отже, навіть після настання строку погашення заборгованості договір позики не припиняє свою дію та є достатньою і належною підставою для нарахування і виплати процентів. Тому, позивач правомірно включав до складу витрат проценти, нараховані на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення обумовленого у договорі строку погашення позики та сплати процентів.

Таким чином, у цій частині є спірним питання щодо можливості включення до складу витрат, процентів нарахованих та сплачених на підставі договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після закінчення терміну дії вказаного договору позики. Визначаючись щодо даного питання суд враховує таке.

Згідно пункту 27 П(С)БО 16 до фінансових витрат відносяться витрати на проценти (за користування кредитами отриманими, за облігаціями випущеними, за фінансовою орендою тощо) та інші витрати підприємства, пов`язані із запозиченнями (крім фінансових витрат, які включаються до собівартості кваліфікаційних активів відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 31 «Фінансові витрати».

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як зазначено у статті 599 Цивільного кодексу України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першою статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд враховує, що строк погашення позики та сплати процентів згідно договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 завершився 15.05.2017. Разом з цим, умовами даного договору передбачено, що він діє до повного виконання зобов`язань Товариством. Тобто, фактично договір позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 у частині зобов`язання позивача повернути суму позики та сплати процентів за користування позикою продовжили дію й після 15.05.2017.

Таким чином, позивач правомірно нараховував проценти за користування позикою згідно договору позики від 15.05.2012 №JB2012Load005 після 15.05.2017 та правомірно включав їх до складу витрат.

Також суд враховує, що у постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц Верховний Суд вказав, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього кодексу.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору.

За змістом вказаної постанови Верховного Суду після закінчення дії договору позики припиняється нарахування процентів за користування позикою, а у випадку невиконання боржником зобов`язань щодо сплати таких процентів кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Разом з цим, застосування вказаної правової позиції до спірних правовідносин не підтверджує обґрунтованість висновків відповідача у цій частині.

Так, якщо вважати, що після 15.05.2017 позивач не мав підстав для нарахування відсотків за користування позикою, то існували підстави для застосування до нього заходів відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. При цьому, в силу пункту 20 П(С)БО 16 нараховані згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України позивач мав право віднести до складу інших операційних витрат, що відповідним чином відобразилось б на фінансовому результаті позивача. Відтак, у такому разі відсутні підстави вважати обґрунтованим розрахунок розміру донарахованих позивачу податкових зобов`язань, проведений позивачем.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

При розгляді даної справи суд також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії».

З огляду на наведене суд надав правову оцінку визначальним доводам сторін. Відсутність у даному рішенні правової оцінки окремих доводів сторін жодним чином не відобразилось на повноті та об`єктивності дослідження судом обставин справи та не вплинуло на результат розгляду даної справи.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено обґрунтованість висновків перевірки та правомірність оскаржуваного рішення, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Частинами першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 04.03.2019 №8492, позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 19210 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.02.2019 №.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 19210 (дев`ятнадцять тисяч двісті десять) гривень.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього ж Кодексу.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТІПІ-ЛІНК Юкрейн» (місцезнаходження юридичної особи: 01135, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 18; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 37469903).

Відповідач - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (місцезнаходження юридичної особи: 04080, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 39439980).

Суддя О.М. Чудак