Справа № 240/7538/20
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

02 червня 2020 року м. Житомир справа № 240/7538/20

категорія 113050000

Суддя Житомирського окружного адміністративного суду Черняхович І.Е., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" та до Завідувача міської медичної частини філії державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" та до Завідувача міської медичної частини філії державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області ОСОБА_2, в якому просить:

- визнати незаконною бездіяльність Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області та завідувача міської медичної частини філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області ОСОБА_2, яка полягає у наданні неналежної медичної допомоги щодо лікування та протезування зубів ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Державну установу "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області та завідувача міської медичної частини філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області ОСОБА_2 провести належне лікування та протезування зубів ОСОБА_1 ;

- стягнути з Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 60000,00 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він є засудженим до довічного позбавлення волі та відбуває покарання в Державній установі "Житомирська установа виконання покарань №8". Крім того вказує, що потребує стоматологічного лікування та протезування зубів, у зв`язку з чим перебуває на диспансерному обліку у лікаря-стоматолога міської медичної частини №8. Однак, відповідачами в порушення норм ст. 8, 116 Кримінально-виконавчого кодексу України та Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1347/5/572, не надається йому необхідна стоматологічна допомога, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Пунктом 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Частиною другою зазначеної статті визначено, що суддя відкриває провадження у адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N005, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997, проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" (заяви №№29458/04, 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики Суду термін "встановленим законом" у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом" [див. рішення у справі "Занд проти Австрії" (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, "встановленим законом", національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 125 Конституції України, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає та встановлює Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Частиною 1 статті 5 КАС України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Абзацом 3 пункту 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що у цьому Кодексі під терміном "публічно - правовий спір" слід розуміти спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

При цьому суб`єктом владних повноважень згідно з пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас публічно-правовим спором в розумінні КАС України є не будь-який публічно-правовий спір, а лише той, який випливає із здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій.

При цьому, під владними повноваженнями треба розуміти засновані на нормах публічного права можливості суб`єктів публічної влади (суб`єктів владних повноважень) видавати юридичні акти та вчиняти дії, спрямовані на забезпечення реалізації публічного інтересу.

Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер).

Дослідивши зміст поданої ОСОБА_1 позовної заяви суд встановив, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу забезпечення належних умов утримання засудженого (позивача) в місці позбавлення волі, а саме: надання позивачу належної медичної (стоматологічної) допомоги Державною установою "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" та завідувачем міської медичної частини філії державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області Скляровою Ольгою Володимирівною.

Відповідно до статті 116 Кримінально-виконавчого кодексу України у місцях позбавлення волі організовуються необхідні лікувально-профілактичні заклади Лікувально-профілактична і санітарно-протиепідемічна робота в місцях позбавлення волі організовується і проводиться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Адміністрація колоній зобов`язана виконувати необхідні медичні вимоги, що забезпечують охорону здоров`я засуджених.

З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що в межах спірних правовідносин щодо забезпечення належних умов утримання засуджених (в частині надання їм медичної допомоги) відповідачі не виконують публічно-владних управлінських функцій, а здійснюють повноваження відповідно до норм Кримінально-виконавчого кодексу України, як представник адміністрації установи виконання покарань та виконують її функції щодо організації надання засудженим медичної допомоги.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини не мають публічно-правового змісту, а відповідачі не уповноважені здійснювати управлінські адміністративні функції стосовно позивача.

Пунктом першим частини першої статті 170 КАС України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи що даний спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що у відкритті провадження необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КАС України у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Пунктом 13-1 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.

При цьому, згідно з статтею 539 Кримінального процесуального кодексу України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З огляду на вказане, суд роз`яснює право позивача на оскарження рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань в частині незабезпечення належної медичної допомоги лікарем такої установи, відповідно до пункту 13-1 ч. 1 ст.537 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КАС України, повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі за її позовом до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" та до Завідувача міської медичної частини філії державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Житомирській області ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Встановлений строк на апеляційне оскарження відповідно до п. 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя І.Е.Черняхович