Справа № 200/3321/20-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2020 р. Справа№200/3321/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шинкарьової І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, в якій просить суд :

Визнати протиправними дії відповідача щодо припинення щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року;

Зобов`язати відповідача відновити нарахування та виплати заборгованості з щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року;

Допустити негайне виконання в частині стягнення заборгованості за один місяць.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він перебував на обліку в Дружківському міському відділенні управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. У період з травня 2014 року по червень 2016 року він отримував страхові виплати. У лютому 2020 року звернувся із заявою про продовження щомісячної страхової виплати до Лиманського міського відділення, де його поставили на облік та поновили страхові виплати з лютого 2020 року, проте заборгованість, яка склалась за період з червня 2016 року по січень 2020 року включно, відповідачем була не виплачена, посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335, згідно якої суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, до прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права, тому звернувся до суду з даним позовом.

В позовній заяві позивач просить розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 30 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, протягом розумного строку, але не більше шестидесяти днів із дня відкриття провадження у справі, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Позивачу поновлений строк звернення до суду із даним позовом та відстрочено сплату судового збору.

21 квітня 2020 року відповідачем до суду наданий відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. Свою позицію відповідач вмотивовував тим, що чинними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України врегульовано порядок страхових виплат особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій. Зазначив, що позивач з січня 2015 року по травень 2016 року, як внутрішньо переміщена особа отримував щомісячні страхові виплати у Дружківському міському відділенні управління ВД Фонду в Донецькій області (далі - відділення Фонду у м. Дружківка), де у березні 2015 року йому була виплачена заборгованість за червень 2014 - грудень 2014 року. 31 серпня 2016 року відділенням Фонду у м. Дружківка була винесена Постанова № 0530/6827/6827/43 про припинення щомісячної страхової виплати у зв`язку з закінченням терміну дії довідки ВПО. За період з червня 2016 року по лютий 2020 року, як внутрішньо переміщена особа позивач ОСОБА_1 до будь-яких відділень Фонду соціального страхування України не звертався та його місце перебування було невідомо. 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Лиманського міського відділення управління ВД Фонду в Донецькій області де його поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу та поновлено щомісячну страхову виплату. Стосовно заборгованості по виплаті страхових виплат за період з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року відповідач зазначив, що страхові виплати будуть виплачені позивачеві на умовах окремого порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також заперечував проти стягнення заборгованості по страховим виплатам за один місяць (негайне виконання), зазначивши, що згідно зі статтею 4 Закону України 1105-ХІУ, Фонд соціального страхування України є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України та використовуються тільки за цільовим призначенням. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області має організаційно-правову форму - інші організаційно-правові форми, що свідчить про те, що юридична особа не є державним органом, не є органом місцевого самоврядування, комунальної власності та не є державною організацією, установою, закладом. На підставі чого, вважає безпідставними вимоги позивача щодо визнання факту неправомірності з боку Фонду, у зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 . (а.с. 4-5)

02 лютого 2018 року за № 1442-298241 позивачу видана довідка про те, що він є особою, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с. 7)

Відповідно до довідки МСЕК № 044024 Серії ДОН-04 від 18 листопада 2004 року позивачу встановлено 40 % втрати працездатності безстроково. (а.с. 6)

Згідно довідки МСЕК № 065407 Серії ДОН-02 від 18 листопада 2004 року позивачу встановлена третя група інвалідності безстроково. (а.с. 6)

Позивач з січня 2015 року по травень 2016 року, як внутрішньо переміщена особа отримував щомісячні страхові виплати у Дружківському міському відділенні управління ВД Фонду в Донецькій області (далі - відділення Фонду у м. Дружківка), де у березні 2015 року йому була виплачена заборгованість за червень 2014 - грудень 2014 року.

31 серпня 2016 року відділенням Фонду у м. Дружківка була винесена Постанова № 0530/6827/6827/43 про припинення щомісячної страхової виплати у зв`язку з закінченням терміну дії довідки ВПО.

10 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Лиманського міського відділення управління ВД Фонду в Донецькій області де його поставлено на облік як внутрішньо переміщену особу та поновлено щомісячну страхову виплату.

Відповідач, Листом від 24 лютого 2020 року за вихідним № «К»-7/26.01-14 повідомило позивача про те, що з червня 2016 року здійснення страхових виплат було припинено. При зверненні позивача 20 січня 2020 року до Лиманського відділення із заявою про продовження страхових виплат, страхові виплати поновлені позивачеві. Щодо невиплати заборгованості по страховим виплатам за період з червня 2016 року по 31 січня 2020 рік, у листі, відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України від 06 червня 2018 року № 355, згідно якої виплати за минулий період, обліковуються в органі, що здійснюють соціальні виплати, та будуть виплачені за умови прийняття окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. (а.с. 3)

Згідно пред`явленої відповідачем довідки про доходи вбачається, що позивачу страхові виплати за період з червня 2016 року по 31 січня 2020 року не нараховані та не виплачені. Також зазначена загальна сума страхових виплат, яка обліковується за період з червня 2016 року по 31 січня 2020 року у розмірі 126 976,60 грн.

Отже, спірним питанням у даній справі є правомірність невиплати страхових виплат позивачу за період з червня 2016 року по 31 січня 2020 року.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Питання щодо страхових виплат врегульовані Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV (далі-Закон № 1105-ХІV).

У відповідності до вимог статті 46 Закону № 1105-ХІV, страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:

1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Як вказувалось судом вище, з листа відповідача від 24 лютого 2020 року вбачається, що заборгованість зі страхових виплат позивачеві не виплачується у зв`язку з дією постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 відповідно до норм якої орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. На даний час окремий порядок визначений КМУ, відсутній.

Пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

08 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Відповідно до пункту 15 вищезазначеного порядку орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Суд зазначає, що на теперішній час Кабінет Міністрів України не скористався своїм правом на прийняття окремого порядку, що врегулює зазначене питання.

Відповідно до частини четвертої статті 6 КАС України забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Таким чином, суд, при відсутності спеціального порядку, але при наявності заборгованості по страховим виплатам, вважає, що її необхідно зобов`язати відповідача нарахувати та сплатити у загальному порядку.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 47 Закону № 1105-XIV, страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них; страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Суд зазначає, що згідно довідки МСЕК № 114074 від 17 травня 2007 року, виданої позивачеві, він є особою з інвалідністю третьої групи безстроково та переогляду не потребує, тому в даному випадку відсутні підстави для невиплати раніше призначених щомісячних страхових виплат.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

З пред`явленої відповідачем довідки про доходи позивача вбачається, що за позивачем загальна суми страхових виплат обліковується за період з червня 2016 року по січень 2020 рік у розмірі 126 976,60 грн. (а.с. 23)

Отже, судом встановлено, що позивачеві не виплачені страхові виплати з червня 2016 року по січень 2020 року включно.

Як встановлено судом та підтверджено наявними матеріалами справи страхові виплати позивачу були припинені через закінчення дії довідки ВПО.

Водночас, статтею 46 Закону №1105-XIV такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.

Отже, підстави зазначені відповідачем не є передбаченими законом підставами для припинення виплат. Постанова КМУ № 365 не є законом, а є підзаконним нормативно-правовим актом, який має нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання страхових виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Крім того, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року у справі № 826/12123/16, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року та ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року, визнано нечинним Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365.

Суди дійшли до висновку, що положення пунктів 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05 листопада 2014 року № 637 обмежують осіб, що належать до ВПО у реалізації їхніх прав, зокрема, прав на пенсійне та соціальне забезпечення та є такою, що призводить до непрямої дискримінації за ознакою місця проживання та перебування на обліку ВПО, а також порушує принцип рівності, передбачений статтею 24 Конституції України та гарантії вільного пересування територією України, передбачені статтею 33 Конституції України.

Крім того, зміна місця проживання або тимчасова відсутність за місцем проживання після призначення виплат, у розумінні статті 46 , не може вважатися належної підставою для припинення виплати та невиплаті недоодержаних позивачем сум.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У спірних правовідносинах ч. 2 ст. 77 КАС України на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладено обов`язок доведення правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.

У свою чергу, відповідачем не доведено правомірності не виплати соціальних виплат позивачу.

Отже, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, не виплачуючи соціальні виплати за відсутності передбачених законами України підстав порушило право позивача на їх отримання, при цьому, зазначене право є об`єктом захисту за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Строки проведення страхових виплат встановлені нормами статті 47 Закону № 1105. Так, відповідно до норм частини 7 зазначеної статті якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Суд зауважує, що відповідачем не надано достатніх та переконливих доказів, що позивачем страхові виплати за спірний період не були отримані з власної ініціативи.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У вищезазначеному рішенні у справі "Суханов та Ільченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді страхових виплат суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто прийняття рішення не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

31 серпня 2016 року відділенням Фонду у м. Дружківка була винесена Постанова № 0530/6827/6827/43 про припинення щомісячної страхової виплати у зв`язку з закінченням терміну дії довідки ВПО, таким чином, суд, з`ясувавши, що прийняття цього рішення передувало діям з припинення виплати страхових виплат позивачу, визнає протиправним зазначене рішення, оскільки саме рішення створює відповідні правові наслідки.

Водночас, беручи до уваги те, що виплата страхових виплат позивачу була припинена постановою відділення Фонду у м. Дружківка від 31 серпня 2016 року № 0530/6827/6827/43, про прийняття якого позивачу не повідомлялося, керуючись частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд з метою ефективного захисту прав позивача вважає за необхідне відновити порушене відповідачем право позивача на соціальне забезпечення шляхом скасування цього рішення.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, дійшов висновку, що слід прийняти рішення про визнання протиправною та скасування постанови №0530/6827/6827/43 від 31 серпня 2016 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дружківці Донецької області про припинення виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку та зобов`язання відповідача виплатити страхові виплати з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, з викладеної норми вбачається, що до негайного виконання застосовуються судові рішення в яких виплата пенсії або інших періодичних платежів стягується, зокрема з позабюджетних державних фондів.

З огляду на наведене, суд вважає за можливе на підставі пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року позивачеві відстрочено сплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. до ухвалення рішення по суті.

Нормами частини 2 статті 133 КАС України встановлено, якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно з положеннями частини 1 зазначеної статті при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (, адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Свободи, буд. 5) про визнання протиправних дій відповідача щодо припинення щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року; зобов`язання відповідача відновити нарахування та виплати заборгованості з щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову №0530/6827/6827/43 від 31 серпня 2016 року відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Дружківці Донецької області про припинення виплати ОСОБА_1 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку.

Зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області поновити нарахування та виплатити ОСОБА_1 заборгованість з щомісячних грошових сум в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01 червня 2016 року по 31 січня 2020 року.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок на користь державного бюджету (стягувач - Державна судова адміністрація України, отримувач коштів ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106).

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 01 червня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень внесених до КАС України згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), строки визначені статтею 295 КАС України, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя І.В. Шинкарьова