Справа № 120/988/20-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

02 червня 2020 р. Справа № 120/988/20-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

04.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що у зв`язку із досягненням 45-річного віку, звернулась до відповідача із заявою, в якій просила оформити та видати їй паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки, оскільки в паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , працівники міграційної служби відмовились вклеювати нову фотокартку, у зв`язку з відсутністю у паспорті фотографії після досягнення 25-річного віку та повідомили про необхідність оформлення нового паспорта у формі ID -картки.

08.02.2020 року відповідач листом №0518-169/0518.1-20 посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України №398, відмовив у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки та вказав, що оформлення та видача такого паспорта здійснюється громадянам, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт у формі книжечки.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулась з цим позовом до суду, в якому просила:

- визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови в оформленні та видачі їй паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, яка оформлення відповіддю №0518-169/0518.1-20 від 08.02.2020 року;

- зобов`язати Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області в особі Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати їй паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, при цьому допустити її до фотографування в головному уборі, оскільки вона постійно носить головний убір у повсякденному житті з огляду на релігійні переконання.

Ухвалою суду від 10.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.03.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідач заперечує щодо задоволення адміністративного позову. Зокрема вказав, що фактично ніяких порушень прав з боку відповідача не було, позивачу надана письмова відповідь на звернення, а також консультації працівниками територіального підрозділу, як отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Зауважили, що позивач звернулась до територіально підрозділу з неповним переліком документів, який передбачений розділом 3 Тимчасового порядку № 456. А саме відповідно до розділу 5 Тимчасового порядку № 456 до заяви про вклеювання фотокартки не було додано жодного документу, передбаченого порядком №456.

На переконання відповідача, позивачем не дотримано порядку звернення для вклеювання фотокартки до паспорту зразка 1994 року, про що позивачу було роз`яснено територіальним підрозділом Управління ДМС України у Вінницькій області у відповідях та запропоновано надати повний перелік документів.

Вказали, що відповідь територіального підрозділу від 08.02.2020 року не є рішенням суб`єкта владних повноважень, відповідно до положень КАС України, а тому не може бути визнано протиправним рішенням щодо відмови у видачі паспорта позивачу.

Враховуючи вищевикладене, просили в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Крім того, у відзиві на позовну заяву, відповідач просив суд здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи.

Ухвалою суду від 30.03.2020 року у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи відмовлено.

06.04.2020 року представником позивача подано відповідь на відзив, у якому останній вважає доводи викладенні у відзиві на позовну заяву не обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

18.05.2020 року представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у якому спростовує доводи позивача та просить суд в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини.

28.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якій вказала, що по досягненню 45-річного віку звернулась в паспортний відділ з метою вклеювання фотографії, однак, у відповідь отримала відмову, мотивовану тим, що в паспорті не вклеєна фотографія по досягненню 25 - річного віку.

05.02.2020 року позивач звернулась із заявою до Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, в якій просила оформити та видати їй паспорт громадянина України 1994 року у формі паспортної книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-ХІІ, на підставі Закону України "Про громадянство України", форма якої не заборонена діючим законодавством України, без використання цифрового ідентифікатора особи та автоматизованої обробки персональних даних, без застосування засобів Єдиного держаного демографічного реєстру, та видати бланк паспорту з проставленою відміткою її місця проживання. При цьому, позивач відмовилась від оформлення паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді пластикової картки.

08.02.2020 року Жмеринський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області листом №0518-169/0518.1-20 повідомив позивача про те, що їй необхідно надати разом із заявою та документами передбаченими Тимчасовим порядком №465 рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Управління Державної міграційної служби у Вінницькій області оформити та видати їй паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Позивач, не погоджуючись із такою відповіддю та вважаючи, що її право на отримання паспорта громадянина України у формі книжечки не може бути обмежене, звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 року № 5492-VI (далі - Закон №5492-VI) документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є, зокрема, паспорт громадянина України. Згідно частини 3 статті 13 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Згідно ст. 14 Закону № 5492-VI визначено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.

Частиною 1 ст. 21 Закону № 5492-VI визначено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Відповідно до п. 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року №2503-XII (далі - Положення № 2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року №302 (далі - Постанова № 302) затверджено зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Згідно п. 2 Постанови №302 із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:

- з 1 січня 2016 р. оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 р. № 2503-XII;

- з 1 листопада 2016 р. оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Згідно п. 3 Постанови № 302 установлено, що:

- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється;

- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Водночас, слід враховувати, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 03.10.2018 року № 795, якою внесено зміни до пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року № 302 та визначено, що обмін паспорта громадянина України здійснюється у разі якщо особа досягла 25 - чи 45 - річного віку та не звернулась в установленому порядку не пізніше як через місяць після досягнення відповідного віку для вклеювання до паспорта зразка 1994 року нових фотокарток.

Як вже встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, у зв`язку із досягненням 45-річного віку. При цьому позивач вказала, що працівники ДМС відмовились вклеювати в її паспорт фотокартку, оскільки в ньому не вклеєна фотокартка по досягненню 25 - річного віку. Також вказала, що відмовляється від оформлення паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у вигляді пластикової картки.

У силу положень пункту 6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, надходження відповідної заяви позивача зумовлює необхідність обміну паспорта громадянина України.

Таким чином, у відповідача існували підстави для обміну позивачу паспорта, шляхом оформлення та видачі їй нового паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII.

При цьому, суд звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 року №398 "Про внесення зміни до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302" (далі - Постанова № 398), до Постанови №302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" від 06.06.2016 року №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови № 302, Постанови № 398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Порядок №456).

Згідно п.1 Порядку №456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до Постанови № 302, Постанови № 398, Положення № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Як вже встановлено судом, 08.02.2020 року відповідач листом №0518-169/0518.1-20, посилаючись на Порядок №456 вказав про необхідність надання рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року та запропоновав звернутися до адміністративного суду з вимогою зобов`язання ДМС оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України зразка 1994 року.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що Жмеринським районним відділом Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області не порушено прав позивача, оскільки їй надано письмову відповідь з відповідними роз`ясненнями щодо оформлення та видачі паспорту громадянина України.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки інформація вказана у листі від 08.02.2020 року стосуються тих випадків, коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку. Вказані обставини дають підстави для висновків, що лист від 08.02.2020 р. є відмовою у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у зразкової справи №806/3265/17, зробила висновок, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID -картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

При цьому, питання щодо правомірності відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки розглянуто Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі.

Оскільки, дана адміністративна справа відповідає ознакам типової справи, судом при вирішенні даної справи мають бути враховані правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи №806/3265/17 (Пз/9901/2/18).

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18, провадження № 11-460заі18) позов задоволено частково та визнано протиправною відмову Відділу Управління Державної міграційної служби у видачі особі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-XII; зобов`язано Відділ Державної міграційної служби оформити та видати особі паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-XII.

Вирішуючи спір по суті, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII (діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Законодавець, приймаючи Закон України від 14 липня 2016 року № 1474-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" (далі - Закон №1474-VIII), яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

При цьому, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак, таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Суд наголошує, що п. 3 Постанови № 2503-ХІІ передбачає, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про зупинення дії постанови Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 р. № 185" від 12.06.2013 року № 415 відновлено дію постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України" від 04.06.1994 року № 353, якою затверджено зразок бланка паспорта громадянина України (у вигляді паспортної книжечки).

Пунктом 17 Постанови № 2503-ХІІ визначено, що для обміну паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; паспорт, що підлягає обміну; дві фотокартки розміром 35х45 мм.

Суд вважає за необхідне зазначити, що положення п.17 Постанови № 2503-ХІІ не містять вимоги про обов`язок надання відповідного рішення суду щодо оформлення паспорта у формі книжечки.

На виконання вказаної Постанови Міністерством внутрішніх справ України виданий наказ від 13.04.2012 року №320 "Про затвердження Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", який встановлював форму заяви про видачу паспорта та перелік документів, які необхідно подати для обміну паспорта, однак вказаний наказ втратив чинність 01.03.2018 року. Разом з цим, втрата чинності наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 року №320, на переконання суду, не позбавляє права особи звернутися до відповідних органів Державної міграційної служби України із заявою про отримання паспорту громадянина України у формі книжечки, передбаченого Постановою № 2503-ХІІ, в іншому випадку це б суперечило принципу верховенству права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмова Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_1 є протиправною.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що позивач звернулась до територіального підрозділу ДМС з неповним переліком документів, який передбачений розділом 3 Тимчасового порядку №456, оскільки зазначені обставини не слугували підставою для відмови, у видачі паспорта у формі книжечки, відтак не були покладені в основу відмови оформлену листом від 08.02.2020 року.

Суд звертає увагу, що у відмові Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у видачі паспорта від 08.02.2020 року не вказано про відсутність необхідних документів для отримання паспорта у формі книжечки, а вказано, про необхідність звернення із заявою та документами передбаченими Тимчасовим порядком №456 та рішенням суду, що набрало законної сили про зобов`язання Управління ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Таким чином, враховуючи те, що чинним законодавством не передбаченого такого обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, а також з метою належного захисту порушених прав позивача, суд доходить висновку про необхідність зобов`язання відповідача оформити та видати позивачу паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII.

Що стосується вимоги позивача про допуск до фотографування в головному уборі, оскільки вона постійно носить головний убір у повсякденному житті з огляду на релігійні переконання, суд зазначає наступне.

У статті 35 Конституції України встановлено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров`я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей.

Церква і релігійні організації в Україні відокремлені від держави, а школа - від церкви. Жодна релігія не може бути визнана державою як обов`язкова.

Ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Стаття 24 Конституції України декларує, що громадяни України мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Законом України "Про свободу совісті та релігійні організації" врегульовано відносини, пов`язані з реалізацією права на свободу совісті та діяльності релігійних організацій.

Так, у статті 3 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» визначено, що кожному громадянину в Україні гарантується право на свободу совісті. Це право включає свободу мати, приймати і змінювати релігію або переконання за своїм вибором і свободу одноособово чи разом з іншими сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, відправляти релігійні культи, відкрито виражати і вільно поширювати свої релігійні або атеїстичні переконання.

Здійснення свободи сповідувати релігію або переконання підлягає лише тим обмеженням, які необхідні для охорони громадської безпеки та порядку, життя, здоров`я і моралі, а також прав і свобод інших громадян, встановлені законом і відповідають міжнародним зобов`язанням України.

Відповідно до статті 5 цього Закону, в Україні здійснення державної політики щодо релігії і церкви належить виключно до відання України. Церква (релігійні організації) в Україні відокремлена від держави. Усі релігії, віросповідання та релігійні організації є рівними перед законом. Встановлення будь-яких переваг або обмежень однієї релігії, віросповідання чи релігійної організації щодо інших не допускається.

Громадяни України є рівними перед законом і мають рівні права в усіх галузях економічного, політичного, соціального і культурного життя незалежно від їх ставлення до релігії. Будь-яке встановлення прямих чи непрямих переваг громадян залежно від їх ставлення до релігії є неприпустимим (стаття 4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації»).

Таким чином, Конституція України та Закон України «Про свободу совісті та релігійні організації» відокремили церкву та релігію від держави, тим самим визначивши державу Україна - світською країною, а також закріпили принцип неможливості побудови відносин між громадянином та державою на релігійних засадах.

Положення статті 35 Конституції України та статей 3, 4, 30 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» по суті відображають принципи щодо свободи світогляду та віросповідання, визначені в міжнародно-правових актах про права людини, зокрема, статті 18 Загальної декларації прав людини (1948 року), статті 18 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (1966 року), статтях 1, 6 Декларації про ліквідацію усіх форм нетерпимості та дискримінації на основі релігій або переконань (1981 року), статтях 1, 2 Декларації про права осіб, що належать до національних або етнічних, релігійних або мовних меншин (1992 року), статті 9 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (1950 року) тощо.

Забезпечення виконання цих положень Конституції України та зазначеного Закону, насамперед, покладається на органи державної влади, які наділено відповідними повноваженнями.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вимоги до бланків документів та їх форми закріплені у статті 15 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Так, Бланки документів, які не містять безконтактного електронного носія, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення.

Відповідно до стандарту, розробленого Міжнародною організацією цивільної авіації ІKAO Doc 9303 головні убори не допускаються, за винятком випадків, які спеціально затверджує (або допускає) держава, що видає. Такими обставинами можуть бути релігійні, медичні або культурні. Обличчя має бути видно від лінії росту волосся до підборіддя і у напрямку від вух.

На державному рівні вимоги щодо фотографування без головних уборів закріплені в національному стандарті ДСТУ 1303-94 «Фотовідбитки чорно-білі та кольорові. Загальні технічні умови» зокрема фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах.

Процедура, порядок та підстави щодо вчинення дій, пов`язаних з паспортом громадянина України, регулюється Порядком № 302.

Пунктом 10 цього Порядку визначено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого) обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).

Встановлені Законом вимоги міжнародних та державних стандартів були закріплені у пункті 141 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України № 302.

17.07.2019 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №683 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи", якою пункт 141 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України № 302, викладено в такій редакції:

Елемент ідентифікації (відцифрований образ обличчя особи та відцифрований підпис особи) вноситься на сторінку даних відповідно до рекомендацій IКAO Doc 9303.

Вимоги до відцифрованого образу обличчя особи, фотокарток, що подаються для оформлення або обміну паспорта, та фотографічного зображення на них установлюються МВС.

Водночас, Наказом Міністерства внутрішніх справ №875 від 18.10.2019 року затверджено "Вимоги до відцифрованого образу обличчя особи, фотокарток, що подаються для оформлення або обміну документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та фотографічного зображення на них".

Положення пунктів 12, 15 цих Вимог визначають, що не допускається фотографування особи в головних уборах, накидках та інших аксесуарах, що доповнюють зовнішній вигляд або стиль одягу, за винятком, якщо особа носить у повсякденному житті головний убір з огляду на релігійні переконання.

Такий головний убір не має змінювати форми окремих частин обличчя особи (чоло, вилиці, щоки, підборіддя, очі), закривати/перекривати обличчя та підборіддя (основні антропометричні контрольні точки для ідентифікації особи в анфас 1-6, 9-11, 13-18, 20, 21, 23, 25, 26, наведені в додатку 1 до цих Вимог), проходити по контуру лінії росту волосся, закривати вуха та шию.

Приклади фотозображень, прийнятних та неприйнятних для внесення до Єдиного державного демографічного реєстру та на сторінку даних документа, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України чи спеціальний статус особи, наведено в додатку 2 до цих Вимог.

Водночас судом встановлено, що 05.02.2020 року ОСОБА_1 звернувшись до відповідача із заявою про видачу паспорта у формі книжечки не просила допускати її до фотографування в головному уборі.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вимога позивача щодо допуску до фотографування в головному уборі є передчасною, оскільки відсутні підстави вважати, що відповідач за умови дотримання позивачем "Вимог до відцифрованого образу обличчя особи, фотокарток, що подаються для оформлення або обміну документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та фотографічного зображення на них" затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ №875 від 18.10.2019 року буде перешкоджати в реалізації такого права, з огляду на що адміністративний позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовній вимоги підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області у оформленні та видачу ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

Зобов`язати Жмеринський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на корить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Жмеринського районного відділу Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Соборна, 46 а, м.Жмеринка, Вінницька область, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 )

Відповідач: Жмеринський районний відділ Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Соборна, 46 а, м. Жмеринка, Вінницька область, ).

Рішення в повному обсязі виготовлене 02.06.2020 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович