Справа № 640/11605/19
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2020-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2020 року м. Київ № 640/11605/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Легейди Я.А., розглянувши у спрощеному (письмовому) провадженні без проведення судового засідання та виклику учасників справи адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна"
доГоловного управління ДФС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" (адреса: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, 34-А, кв. 22, ідентифікаційний код 35961869) (далі - позивач або ТОВ "Союз-Світло Україна" або Товариство) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (адреса: 01135, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980) (далі - відповідач або ГУ ДФС), у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 15.03.2019 № про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість, яке було прийнято Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на підставі акту № 3733/26-15-12-13-20 від 05.02.2019;

- визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 01.08.2018 № 4 про виявлення відсутності права на отримання бюджетного відшкодування за період березень 2018 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 762 646 грн., яке було прийнято Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві (м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) на підставі акту № 2688/26-15-43-04-18/35961869 від 13.07.2018.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем прийнято протиправні рішення з порушенням чинного законодавства, які підлягають скасуванню.

Ухвалою від 03.07.2019 Окружним адміністративним судом міста Києва позовну заяву залишено без руху.

Позивач зазначені в ухвалі недоліки усунув у строк встановлений судом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.07.2019 (суддя Пащенко К.С.) відкрито спрощене провадження в даній адміністративній справі у порядку письмового провадження без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти позову з підстав законності та обґрунтованості висновків акту перевірки, на підставі якого винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У відповіді на відзив позивач вказує, що доводи відповідача не спростовують аргументів, які викладені у позовній заяві, а також розрахунки відповідача містять арифметичні та методологічні помилки.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

У період з 23.06.2018 по 13.07.2018 відповідачем проводилася камеральна перевірка позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податків за березень 2018 року.

За результатами перевірки 13.07.2018 відповідачем було складено акт № 2688/26-15-43-04-18/35961869 (надалі - Акт перевірки від 13.07.2018), яким встановлено:

- порушення вимог п.п. 200.1, 200.4, 200.9, 200.12, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, у зв`язку з чим з`ясовано факт(и), за яким(и) платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (р.20.2.1) відповідно до поданого уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 22.0.2018 № березень 2018 року в розмірі 762 646 грн.;

- п.п. 200.1, 200.4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в частині завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за березень 2018 року в розмірі 600 грн.

На підставі Акту перевірки від 13.07.2018, ГУ ДФС було винесено податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № 4, яким позивачу було відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) по уточнюючому розрахунку з ПДВ за березень 2018 року від 22.06.2018 № березень 2018 року в розмірі 762 646 грн.

Також, відповідачем було проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати ПДВ до бюджету, за результатами якої було складено Акт від 05.02.2019 (далі - Акт перевірки від 05.02.2019).

За висновками Акту перевірки від 05.02.2019, встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість передбачених п. 50.1 ст. 50, п. 57.1 та п. 57.3 ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ з урахуванням ст. 102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ.

Не погодившись з висновками Акту перевірки від 05.02.2019, позивач подав заперечення до ГУ ДФС.

Листом від 14.03.2019 № 47394/10/26-15-12-13-18 про результати розгляду заперечення, яким висновки Акту перевірки від 05.02.2019 залишено без змін.

На підставі Акту перевірки від 05.02.2019, ГУ ДФС було винесено податкове повідомлення-рішення від 15.03.2019 № , яким позивачу був нарахований штраф у розмірі 47 177,50 грн.

Вказане податкове повідомлення-рішення позивачем було оскаржено в адміністративному порядку до Державної фіскальної служби України.

Рішенням від 06.06.2019 № 26046/6/99-99-11-06-01-25 Державна фіскальна служба України скаргу позивача залишила без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги таке.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий кодекс України (далі - ПКУ, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом з питань оподаткування та установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, визначені заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Згідно пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 ПК України).

Пункт 54.1 статті 54 ПК України встановлює, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (пункт 87.9 статті 87 ПК України).

Згідно з пункту 126.1. статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до статті 61 ПК України, до повноважень контролюючого органу належить здійснення податкового контролю з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів.

Право на проведення органами державної податкової служби камеральних перевірок встановлено пунктом 75.1 статті 75 ПК України, у відповідності до якого камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального. Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах. (п.п.75.1.1 п.75.1 ст.75 ПК України).

У відповідності до п.76.1 ст.76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення.

Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу (п. 76.2 ст. 76 ПК України).

За результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу (п.86.2 ст. 86 ПК України).

Згідно з пунктом 86.7. статті 86 ПК України у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу. У разі якщо платник податків виявив бажання брати участь у розгляді його заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів, зазначивши про це в запереченні та/або листі про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний повідомити такому платнику податків про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається платнику податків не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від нього заперечень та/або листа про надання додаткових документів у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду. Повідомлення має бути надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Участь керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу у розгляді заперечень платника податків до акта перевірки є обов`язковою. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта (довідки) перевірки. Рішення про визначення грошових зобов`язань приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу з урахуванням результатів розгляду заперечень платника податків (у разі їх наявності). Платник податків або його законний представник може бути присутнім під час прийняття такого рішення (п. 86.7 ст. 86 ПК України).

Судом встановлено, що відповідачем проведені камеральні перевірки, за результатами яких складено акти перевірки.

Відповідно до Акту перевірки від 13.07.2018, відповідачем встановлено:

- порушення вимог п.п. 200.1, 200.4, 200.9, 200.12, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, у зв`язку з чим з`ясовано факт(и), за яким(и) платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (р.20.2.1) відповідно до поданого уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 22.0.2018 № березень 2018 року в розмірі 762 646 грн.;

- п.п. 200.1, 200.4 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в частині завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (р.21) за березень 2018 року в розмірі 600 грн.

На підставі Акту перевірки від 13.07.2018, ГУ ДФС було винесено податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № 4, яким позивачу було відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі - ПДВ) по уточнюючому розрахунку з ПДВ за березень 2018 року від 22.06.2018 № березень 2018 року в розмірі 762 646 грн.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 01.08.2018 № 4 суд зазначає таке.

Відповідно до Акту перевірки від 13.07.2018 відмовою у наданні бюджетного відшкодування ПДВ стало виправлення самостійно виявлених помилок за березень 2018 року у розмірі 762 646 грн., а також наявність податкового боргу у сумі 784 954 грн., яка виникла на підставі податкового рішення-повідомлення від 16.04.2018 № 2; та наявність несплаченої пені 49 765,83 грн.

У позовній заяві відсутні мотиви позивача за якими він вважає протиправним податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018.

Однак, у відповіді на відзив, позивач вказує, що йому відповідно до Акту перевірки від 15.05.2018, було відмовлено у відшкодуванні податку на додану вартість у сумі 762 646 грн. На підставі вказаного Акту відповідачем було виписано податкове повідомлення-рішення від за формою "В3", яким завищена сума бюджетного відшкодування, яка зменшується в інтегрованій картці платника податку, становила 762 646 грн. і підлягала поверненню позивачу в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. В інтегрованій картці платника податку операція була відображена 04.07.2018, відповідно сума відшкодування зменшилась до 307 670 грн. (1 070 000 грн. (сума заявленого бюджетного відшкодування станом на проведення камеральної перевірки, а саме 23.06.2018) - 762 646 грн.). Даний факт, за твердженням позивача, не було відображено відповідачем у Акті перевірки від 13.07.2018.

Позивач вказує на той факт, що відповідачем двічі відмовлено позивачу у бюджетному відшкодуванні податку на додану вартість у сумі 762 646 грн., відповідно до Акту перевірки від 15.05.2018 та Акту перевірки від 13.07.2018.

Разом з тим, податкове повідомлення-рішення від 16.04.2018 № 2 позивачем було оскаржено до адміністративного суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.09.2019 у справі № 826/9958/18 відмовлено позивачу у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 2 від 16.04.2018.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суд від 17.12.2019 у справі № 826/9958/18, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" задоволено. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2019 скасовано. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16 квітня 2018 року № 2, прийнятого Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 325 постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Отже, постанова у справі № 826/9958/18 набрала законної сили 17.12.2019.

В матеріалах справи відсутні відомості, а відповідачем не надано про те, що вказана постанова скасована.

Враховуючи наведене, у позивача відсутня податкова заборгованість згідно податковим повідомленням-рішенням № 2 від 16.04.2018, а тому суд дійшов висновку, що податкове повідомлення рішення від 01.08.2018 № 4 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо правомірності винесення податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог п. 58.1 ст. 58 ПК України, якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема, завищення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків, контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затверджено наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 (далі - Порядок №1204)

Згідно з абз. 2 п. 1 розд. ІІ Порядку № 1204 1. контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 2 розд. II Порядку № 1204 у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає, зокрема, податкове повідомлення-рішення за формою "В3" - у разі відмови у наданні бюджетного відшкодування.

Податковим повідомленням-рішенням за формою "ВЗ" визначено, що протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання цього податкового повідомлення-рішення, при проведенні процедури адміністративного або судового оскарження - протягом десяти календарних днів, що настають за днем її закінчення, завищена сума, на яку відмовлено у наданні бюджетного відшкодування та на яку складено повідомлення-рішення, зменшується у картці особового рахунка платника податків, яка ведеться в органі державної податкової служби.

Таким чином, у разі якщо за наслідками перевірки органів ДФС виявлено відсутність права на отримання платником податку бюджетного відшкодування та складено податкове повідомлення-рішення за формою "В3", то в десятиденний термін від дня отримання цього податкового повідомлення-рішення заявлена до відшкодування сума ПДВ зменшується у картці особового рахунка такого платника податку на суму у відшкодуванні якої відмовлено.

Відповідачем було проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати ПДВ до бюджету, за результатами якої було складено Акт від 05.02.2019 (далі - Акт перевірки від 05.02.2019).

Відповідно до Акту перевірки від 05.02.2019, посадовими особами відповідача встановлено, що позивачем несвоєчасно сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання з ПДВ в розмірі 471 775,00 грн. із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, яка визначена податковим повідомленням-рішенням від 01.08.2018 № 4.

У вказаному повідомленні-рішенні зазначено, що протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання цього податкового повідомлення-рішення (при проведенні процедури адміністративного або судового оскарження - протягом 10 календарних днів, наступних за днем її закінчення) заявлена сума, а яку складено повідомлення-рішення, зменшується в інтегрованій картці платника податків, що ведеться у контролюючому органі.

Разом з тим позивач стверджує, що ним було своєчасно сплачено суму грошового зобов`язання.

Так позивачем 14.08.2018 подано до Державної податкової інспекції у Подільському районі ГУ ДФС у м. Києві податкової декларації з ПДВ № за липень 2018 року.

Відповідно до Витягу в розрізі операцій з Системи електронного адміністрування ПДВ № 2521145 від 14.08.2018 датою списання ліміту в рахунок погашення боргу згідно поданої позивачем декларації з ПДВ є 14.08.2018.

Суд зазначає, що згідно положень пункту 126.1 статті 126 ПК України, притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому, за змістом вказаної норми розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов`язання та визначається у відсотках від погашеної суми податкового боргу.

Разом з тим податкове повідомлення-рішення від 01.08.2018 № 4 було складено за формою "В3", не за порушення платником податків строків сплати грошового зобов`язання відповідно до п. 14.1.175 ст. 14 ПК України, а за відсутність права на бюджетне відшкодування.

Враховуючи наведене, слід зазначити, що оскільки подання платником податків у встановленому порядку контролюючому органу уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань чинним податковим законодавством не визначено як джерело погашення податкового боргу, то, з врахуванням встановлених у даній справі обставин, застосування до позивача штрафу, передбаченого з пунктом 126.1 статті 126 ПК України, суд вважає безпідставним (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2018 справа № 826/7659/16).

Також суд погоджується з твердженням позивача, що за наявності у позивача заборгованості у розмірі 600 грн., відповідач, відповідно до п. 200.12 ст. 200 К України, за якою у разі наявності у платника податку податкового боргу бюджетному відшкодуванню підлягає заявлена сума, зменшена на суму такого податкового боргу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 15.03.2019 № про порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість.

Згідно з частиною першою статті 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частин 1, 2, 4 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, проаналізувавши всі обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача повністю за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72- 77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 15.03.2019 № , прийняте Головним управлінням ДФС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 01.08.2018 № 4, винесене Головним управлінням ДФС у м. Києві.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Світло Україна" (адреса: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, 34-А, кв. 22, ідентифікаційний код 35961869) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 842,00,00 грн. (три тисячі вісімсот сорок дві гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у м. Києві (адреса: 01135, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 39439980).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Відповідно до пп. 15.5 п. 1 Розділу VII Перехідні положення КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Окружний адміністративний суд міста Києва та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя К.С. Пащенко