Справа № 711/2870/20
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2870/20
Номер провадження2-а/711/61/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

відповідача Лук`яненко Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Лук`яненко Р.О. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до поліцейського Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Лук`яненко Р.О. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

Свій позов обгрунтовує тим, що 13.04.2020 в своєму поштовому ящику виявив конверт, в якому знаходилась копія постанови від 31.03.2020, яка складена відносно нього про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі (серія ЕАК №2319844) за ч.2 ст. 122 КУпАП.

Адреса на конверті зазначена АДРЕСА_1 , при тій умові, що він проживає в квартирі № 236. Атому своєчасно отримати конверт з об`єктивних причин не мав можливості.

Згідно суті і обставин правопорушення зазначених в постанові, він, 30.03.2020 о 22 год. 05 хв., керуючи автомобілем Opel Astra номерний знак НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Байди Вишневецького, 34, не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні із правої полоси в ліву, чим порушив п. 9.2.б. ПДР. Це стало приводом для притягнення його до адміністративної відповідальності та накладання штрафу в розмірі 425 грн. Як зазначено в постанові, доказом правопорушення слугує відео з реєстратора службового авто (камера 00037).

Згідно відомостей цієї ж постанови справа була розглянута 30.03.2020. Водночас дата складання постанови зазначена як 31.03.2020.

Він не погоджуюсь із зазначеним рішенням поліцейського, бо вважає себе невинним, вищевказану постанову необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права під час розгляду адміністративної справи.

Отримавши вказану постанову, він звернувся до Управління патрульної поліції для отримання доказів вчиненого ним правопорушення, просив надати копію відео, яким фіксувалось саме правопорушення та процес розгляду адміністративної справи і винесення оскаржуваної постанови. Водночас 21.04.2020 він отримав лише відеофайл, яким зафіксований лише рух на автомобілі по бульвару Шевченка в м. Черкаси.

Дослідивши відео файл, яким нібито зафіксовано порушення мною ПДР, вважає за необхідне констатувати, що воно не містить інформації, яка б доводила вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Так, на відео можна спостерігати, що його автомобіль рухався по бульвару Шевченка по лівій полосі без зміни напрямку руху, а тому підстав для подачі сигналів показниками повороту у нього не було.

Також на відео можна спостерігати, що йому поліцейськими було запропоновано зупинитись шляхом включення красних проблискових спеціальних сигналів, які встановлені на автомобілі патрульних, на момент, коли його автомобіль рухався по бульвару Шевченка навпроти ТРЦ «ЛЮБАВА». Таким чином, поліцейські (за їх висновками) виявили в ОСОБА_1 діях порушення ПДР, що стало причиною відповідно до ч.1 ст. 35 Закону «Про національну поліцію» для зупинки транспортного засобу, на бульварі Шевченка, а не по вулиці Б.Вишневецького, 34, як це зазначено в постанові.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Тобто, відповідач сержант поліції ОСОБА_2 не виконала вимоги ст. 280 КУпАП та не з`ясувала місце вчинення адміністративного правопорушення.

Також вважає цю постанову незаконною, оскільки він був позбавлений можливості скористатись своїми правами у повному обсязі, так як постанова винесена без моєї участі (постанова датована 31.03.2020). При цьому йому не надано можливості підготуватись до розгляду справи: не були вирішені клопотання; не отримані його пояснення під час розгляду справи; не досліджені докази, які були відсутні на час винесення постанови.

На підставі наведеного просить суд поновити процесуальний строк звернення до суду та скасувати постанову відповідача серії ЕАК №2319844 від 31.03.2020 про притягнення йог до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КуПАП з накладанням штрафу в розмірі 425 грн.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на оскарження постанови ЕАК №2319844 від 31.03.2020, прийнято до розгляду позовну ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Лук`яненко Р.О. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

Розгляд адміністративної справи проводився в позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.

12 травня 2020 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив на позовну заяву.

В обґрунтуванні відзиву зазначено, що до відзиву долучена копія оскаржуваної постанови в п.1 якої зазначено, що розгляд справи відбувся 30.03.2020 о 22:15 год., а тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Окрім того, дане твердження спростовується відеозаписами з нагрудних службових відеореєстраторів, що долучені до даного відзиву.

Так, на зазначених відеозаписах зафіксовано, що в ході розгляду справи позивача було ознайомлено з його правами, передбаченими ст. 63 Конституції України та 268 КУпАП, після чого від нього жодних клопотань не надходило та заяв не висловлювалось.

Вищевказаний факт не є перешкодою для розгляду справи та винесення рішення, адже, як вбачається з диспозиції статті 268 КУпАП, нею встановлені права, а не обов`язки особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

При цьому, не встановлено обов`язку органом (посадовою особою), який розглядає справу, забезпечувати реалізацію цих прав за відсутності такого волевиявлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 (надалі - ПДР).

Згідно п. 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9. ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 2.3.6) ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до п. 9.1 ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку:

а) перед початком руху і зупинкою;

б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Положеннями ч.2 ст. 122 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил користування попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян

Таким чином, відповідач, у відповідності до положень ст. 252 КУпАП, оцінивши відеозапис зі службового автомобільного відеореєстратора, на якому зафіксовано, що транспортний засіб Opel Astra, д.н.з. НОМЕР_1 при перестроюванні з правої смуги руху у ліву не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку, прийняв його як належний, допустимий та достатній доказ вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

У своєму адміністративному позові позивач надає свою власну, суб`єктивну оцінку вищевказаному відеозапису з автомобільного реєстратора, зокрема вказує на те, що на ньому відсутня інформація, яка б доводила вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.

На підставі наведеного просив відмовити в задоволені позову.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

В силу ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови інспектора поліцейського Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Лук`яненко Р.О.серії серія ЕАК №2319844 від 31.03.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Відповідно до вищевказаної постанови він, 30.03.2020 о 22 год. 05 хв., керуючи автомобілем Opel Astra номерний знак НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Байди Вишневецького, 34, не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні із правої полоси в ліву, чим порушив п. 9.2.б. ПДР..

До постанови додається відео з реєстратора службового авто, камера 00037.

Так, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 4ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 травня 2015 р. у справі № 1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення дав офіційне тлумачення зазначеній нормі, вказавши, що положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

По суті зафіксованого в оскаржуваній постанові правопорушення суд звертає увагу на наступне.

Так, Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як було зазначено вище, відповідно до оскаржуваного рішення відповідача, ОСОБА_1 , 30.03.2020 о 22 год. 05 хв., керуючи автомобілем Opel Astra номерний знак НОМЕР_1 в м. Черкаси по вул. Байди Вишневецького, 34, не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні із правої полоси в ліву, чим порушив п. 9.2.б. ПДР..

Відповідно до п. 9.2.б Правил дорожнього руху України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Таким чином, адміністративна відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП настає у разі порушення водієм правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку.

Оскільки предметом оскарження є постанова про притягнення до адміністративної відповідальності суд повинен перевірити законність та обґрунтованість винесення постанови та дослідити, чи було дотримано порядок притягнення особи до адміністративної відповідальності, чи не пропущено строки, встановлені для розгляду справи та накладення адміністративного стягнення, чи виконано вимоги закону щодо обов`язкової присутності особи при розгляді її справи та своєчасного повідомлення цієї особи про місце та дату розгляду справи, та інше.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно ч.1 ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

У положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до положень ст.283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.72 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України, при цьому, у справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Між тим суд вбачає, що з боку відповідача не надано до суду доказів, щоб підтверджували обґрунтованість притягнення до адміністративної відповідальності позивача, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно порушив Правила дорожнього руху, зокрема положення, щодо порушення позивачем п. п. 9.2б Правил дорожнього руху України, а саме того, що позивач не подав сигнал світловим показчиком повороту відповідного напрямку при перестроюванні із правої полоси в ліву.

З дослідженого в судовому засіданні відео файлу (video_2020-03-31_10-06-00) з реєстратора службового авто (камера 00037) вбачається, що 31.03.2020р. о 22 год. 02 хв. екіпаж поліції відповідача рухається по бул. Шевченка в м. Черкаси. На 50 секунді вказаного відео видно, що з перехрестя повертаючи праворуч на бул. Шевченка в м. Черкаси виїжджає автомобіль під керуванням позивача ОСОБА_1 і продовжує рух попереду автомобіля екіпажу поліції на достатній відстані у попутному напрямку руху, займаючи крайню праву смугу руху. На 01хв. 17сек. відео видно, як екіпаж поліції вмикає проблисковий маячок червоного кольору подаючи сигнал попереду їдучому автомобілю позивача здійснити зупинку. При цьому автомобіль позивача, на час ввімкнення проблискового маячку, як і до цього, рухається по крайній праві смузі руху, тримаючись ближче середини проїзної частини. Оскільки на ділянці дороги по якій рухаються транспортні засоби сторін встановлений дорожній знак 3.34 (зупинку заборонено), то на вимогу поліції, ОСОБА_1 ввімкнувши лівий сигнал світового покажчику повороту, здійснює перестроювання в крайню ліву смугу руху та на перехресті повертає ліворуч і зупиняє свій транспортний засіб у спеціально відведеному місці з відповідною розміткою по вул. Байди Вишневецького в м. Черкаси.

Таким чином, з зазначеного відео вбачається, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП України. Крім того, окремо заслуговує на увагу той факт, що екіпажом поліції позивачу було надано вимогу здійснення зупинки його транспортного засобу шляхом ввімкнення червоного проблискового маячку саме по бульвару Шевченка в м. Черкаси. Зазначене свідчить про те, що в постанові серія ЕАК № 2319844 місцем скоєння правопорушення мало бути зазначено саме бульвар Шевченка в м. Черкаси, а не вул. Б. Вишневецького.

Відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови поліцейського, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.122 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є вичерпним.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст.77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, ту обставину, що відповідачем не було надано до суду доказів в підтвердження вини позивача у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була винесена без достатніх правових підстав.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК №2319844 від 31.03.2020р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.288 КУпАП, особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Керуючись ст.ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280, 288, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до поліцейського Управління патрульної поліції у Черкаській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції 1 батальйону 3 роти Лук`яненка Р.О. про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАК №2319844 від 31.03.2020р. у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за ч.2 ст.122 КУпАП.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий: Р.В. Демчик.

Повне судове рішення складено 25.05.2020 року.

Головуючий: Р. В. Демчик