Справа № 260/512/20
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2020 рокум. Ужгород№ 260/512/20

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Дору Ю.Ю.,

за участі:

секретаря судового засідання - Завидняк А.В.,

представник позивача Мишинчука В.В.,

представник відповідача Заяць Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській області), в якій просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо призначення, нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити, нарахувати та виплачувати (здійснити перерахунок) ОСОБА_1 щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.ст. 137, 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII із загального судового стажу 26 років 3 місяці 09 днів - в розмірі 90% суддівської винагороди відповідного судді з 17.10.2019, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум за період по 18.02.2020, а з 19.02.2020 згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 за 2-р/2020 - у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці за січень 2020 року з урахуванням зміненого розміру суддівської винагороди працюючого судді за січень 2020 року на підставі довідки Закарпатського апеляційного суду від 10.01.2020;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1681,60 грн. та банківські послуги за його перерахування - у загальному розмірі 1701,60 грн..

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що отримує довічне щомісячне грошове утримання у розмірі 80% від суддівської винагороди, не зважаючи на те, що її суддівський стаж складає 26 років 3 місяці 9 днів

Ухвалою суду від 02.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

19.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві зазначає, що позивачка звернулася із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання та надала необхідні документи. Після розгляду заяви ОСОБА_1 було призначено щомісячне грошове утримання судді у розмірі 80% із розрахунку стажу роботи судді в розмірі 20 років 4 місяці 25 днів.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив такі задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти заявлених позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

ОСОБА_1 вперше призначена на посаду судді строком на п`ять років Указом Президента України від 05 травня 1999 року №474/99.

Постановою Верховної Ради України від 24 червня 2004 року №1856-IV обрана безстроково суддею Перечинського районного суду Закарпатської області.

Постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року №297-VІ обрана на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області. Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 переведена на роботу на посаді судді Закарпатського апеляційного суду.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 03.08.2018 року позивач пройшла кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді судді апеляційного суду.

У подальшому на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.10.2019 року №2588/0/15-19 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 складеного Закарпатським апеляційним судом, загальний стаж позивача склав 26 років 3 місяці та 9 днів.

Згідно вказаного розрахунку до стажу позивача зараховано періоди роботи на посаді: юрисконсульта Виноградівської меблевої фабрики з 30.06.1993 по 13.03.1995 (1 рік 8 місяців 13 днів); консультанта Виноградівського районного суду Закарпатської області з 13.03.1995 по 20.05.1999 (4 роки 2 місяці 7 днів); судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області з 21.05.1999 по 02.06.2002 (3 роки і 11 днів); судді Перечинського районного суду Закарпатської області з 03.06.2002 по 23.06.2004 (2 роки і 20 днів); судді місцевого Перечинського районного суду Закарпатської області з 24.06.2004 по 01.08.2008 (4 роки 1 місяць 7 днів); судді апеляційного суду Закарпатської області з 04.08.2008 по 01.10.2018 (10 років 1 місяць 27 днів); судді Закарпатського апеляційного суду з 02.10.2018 по 16.10.2019 (1 рік і 14 днів). Всього 26 років 3 місяці та 9 днів (а.с.8).

Згідно довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виданій Закарпатським апеляційним судом позивачу, вбачається, що станом на 01.01.2020 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці склала 58961,10 грн..

17.10.2019 року позивач звернулася із заявою про призначення/перерахунку пенсії та доданими документами до Ужгородського відділу обслуговування громадян Пенсійного фонду України (а.с.26).

Судом встановлено, що позивачу призначено з 17.10.2019 року довічне грошове утримання судді у відставці на підставі поданих позивачем документів зазначених у розписці-повідомленні(а.с. 27).

Згідно з роздруківки ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплати Пенсії рішенням органу Пенсійного фонду України 20 від 14.02.2020 про перерахунок пенсії позивачу вбачається, що повний страховий стаж позивача складає 36 років 4 місяці 7 днів у тому числі стаж судді 20 років 4 місяці 25 днів. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку позивача склав 80%.

Відповідно до вказаного перерахунку розмір пенсії з надбавками позивача склав 47168,88 грн..

Водночас, у зв`язку із уточненням даних, позивачу проведено перерахунок пенсії на підставі довідки, наданої Закарпатським апеляційним судом №25/282/2020 від 10.01.2020 року та взято розрахунок для обчислення пенсії 58961,10 грн. У зв`язку з чим, 13.02.2020 року проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.01.2020 та, відповідно, у березні 2020 року проведено доплату боргу за січень в сумі 4061,64 грн.

З наведеного слідує, що до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не враховані: період роботи на посаді юрисконсульта Виноградівської меблевої фабрики з 30.06.1993 по 13.03.1995 (1 рік 8 місяців 13 днів) та період роботи на посаді консультанта Виноградівського районного суду Закарпатської області з 13.03.1995 по 20.05.1999 (4 роки 2 місяці 7 днів).

Не погоджуючись з вказаним перерахунком пенсії, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно частини 3 статті 141 Закону №2453-VI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року №1-8/2016 та частиною третьою статті 141 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до положень п.25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р. (в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 чинній на дату призначення позивачу виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді - 17.10.2019р.) визначено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., №№ 41-45, ст. 529; 2015 р., №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Судом встановлено, що суддя пройшла кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді судді апеляційного суду 03.08.2018 року. Оскільки позивач звільнена з посади судді Закарпатського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку 16.10.2019, відповідно на посаді судді позивач працювала менше трьох років з дня прийняття щодо неї відповідного рішення за результатами кваліфікаційного оцінювання.

Статтею 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ (діяв з 10.02.1993 року до 01.01.2012 року - на час призначення позивача на посаду судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області (05.05.1999 року)) визначено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 постановою Верховної Ради України від 22 травня 2008 року №297-VІ була обрана на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області та у подальшому указом Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 переведена на роботу на посаду судді Закарпатського апеляційного суду.

Згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ (у редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області (04.08.2008 року)) визначено, що суддею апеляційного суду, якщо інше не передбачене законом, може бути громадянин України, який досяг на день обрання 30 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи у галузі права не менш як п`ять років, в тому числі не менш як три роки на посаді судді.

04.08.2018 в газеті «Голос України» (144) опубліковано Закон України 12.07.2018 №2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» (надалі Закон №2509-VIII). Закон України від 12.07.2018 №2509- VIII набрав чинності 05.08.2018.

Таким чином, редакція статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (чинна на момент звернення позивача із заявою про призначення/перерахунок пенсії) стаж роботи судді, доповнено частиною другою згідно із Законом №2509-VIII від 12.07.2018 і діє в наступній редакції:

1. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

2. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи 3 роки в галузі права мають судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше на день їх обрання. Окрім цього, стаж роботи у галузі права - п`ять років, який вимагався для призначення на посаду судді апеляційного суду згідно частини 2 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року №2862-ХІІ також зараховується до стажу роботи.

Судом встановлено, що позивач працювала юрисконсультом Виноградівської меблевої фабрики у період з 30.06.1993 по 13.03.1995 та консультантом Виноградівського районного суду Закарпатської області у період з 13.03.1995 по 20.05.1999.

Вперше на посаду судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області позивача призначено 05 травня 1999 року.

ОСОБА_1 04.08.2008 року призначено на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області згідно постанови Верховної Ради України від 22 травня 2008 року №297-VІ, якою обрана на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області.

Таким чином, при обранні на посаду судді, стаж роботи за юридичною спеціальністю, а саме юрисконсультом Виноградівської меблевої фабрики та консультантом Виноградівського районного суду Закарпатської області, позивачу було враховано, що, також, підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 №2.4-18978/2019, наданим Закарпатським апеляційним судом (а.с.8).

Аналогічна думка викладена в спільному листі Вищої Ради Правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії України, Ради Суддів, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018 №4178/0/9-18, №2664/0/2-18, №9рс-1112/18, №1-22433/18, №02/3878, яким надані відповідні роз`яснення стосовно здійснення перерахунку стажу роботи на посаді судді.

Зокрема, у наведеному листі згідно пункту 3 зазначено, що вимоги, визначені Законом України від 15.12.92 N 2862-XII "Про статус суддів" (далі - Закон №2862-ХІІ), діяли з 10.02.93 до 05.07.2001 при обранні суддів на посаду вперше.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону №2862-ХІІ право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України №2862-ХІІ (у редакції чинній у період з 05.07.2001 до 03.08.2010) визначено, що суддею апеляційного суду, якщо інше не передбачене законом, може бути громадянин України, який досяг на день обрання 30 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи у галузі права не менш як п`ять років, в тому числі не менш як три роки на посаді судді.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права до двох років (фактичний стаж за юридичною спеціальністю) мають судді, яких було обрано на посаду судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-ХІІ на день їх обрання.

Водночас, варто зауважити, що у період з 28.06.96 до 05.07.2001 вимоги, визначені Законом №2862-ХІІ, не відповідали вимогам, встановленим Конституцією України.

Частиною третьою статті 127 Конституції України (редакція у період з 28.06.96 до 05.07.2001) визначалось, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Одночасно статтею 7 Закону №2862-ХІІ (редакція у період з 28.06.96 до 05.07.2001) передбачалось, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону мав громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, мав вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

У разі існування неузгодженості між актами, виданими одним й тим же органом, але які мають різну юридичну силу, застосовується акт вищої юридичної сили. Наприклад, у випадку суперечності норм закону та Конституції України, які прийняті Верховною Радою України - колізія вирішується на користь Конституції, яка має найвищу юридичну силу.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи в галузі права три роки мають судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом №2862-ХІІ на день їх обрання.

Відповідна правова позиція, також, міститься в рішенні Верховного суду від 14.03.2019 року №9901/2/19. Згідно якого Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим зарахування до стажу роботи позивачки на посаді судді також її стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, вимога щодо якого визначена частиною першою статті 7 Закону № 2862-XII, тобто трьох років.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В той же час, оскільки позивач з 04.08.2008 перебувала на посаді судді апеляційного суду, з урахуванням роз`яснень у спільному листі Вищої Ради Правосуддя, Верховного Суду, Вищої кваліфікаційної комісії України, Ради Суддів, Державної судової адміністрації України, Національної школи суддів України від 05.11.2018, згідно частини 2 статті 7 Закону України №2862-ХІІ (у редакції чинній на час призначення позивача на посаду судді апеляційного суду) підлягає зарахуванню стаж роботи у галузі права не менш як п`ять років, в тому числі не менш як три роки на посаді судді.

Оскільки, у позивача на час призначення на посаду судді апеляційного суду Закарпатської області був наявний стаж у сфері права 5 років, то такий підлягає зарахуванню до стажу роботи.

Суд не погоджується з твердженням відповідача, щодо визначення спеціального стажу позивача з розрахунку у 20 років 4 місяці та 25 днів, оскільки внесені зміни до ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018, згідно яких до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, дає право ОСОБА_1 на перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З огляду на викладене, до стажу роботи на посаді судді позивачу має бути зараховано 5 років стажу роботи на посаді юрисконсульта Виноградівської меблевої фабрики та консультанта Виноградівського районного суду Закарпатської області, оскільки це прямо передбачено Законом, а отже у відповідача відсутні правові підстави відмовляти у зарахуванні такого періоду, а відтак і у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

При винесенні рішення, судом враховується, що за приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Рішенням Конституційного Суду України від 11.10.2005 року №8-рп/2005 передбачено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14.12.2011 року №18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24.06.1999 року № 6-рп/99, від 20.03.2002 року №5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1.12.2004 року №19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11.10.2005 року №8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18.06.2007 року №4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення №10-рп/2008 від 22.05.2008 року.

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про Закон «Про статус суддів» від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Оскільки положення щодо зарахування (перерахунок) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді здійснюється з дати набрання чинності Законом 2509-VІІ, тобто з 05.08.2018 року, а позивачу пенсія призначена з 17.10.2019, тобто після набрання чинності вказаним законом, відповідно відповідачем протиправно не зараховано під час призначення пенсії до стаж позивача стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (судді апеляційного суду).

Суд вказує, що згідно п.25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р., за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Оскільки судом встановлено що до стажу позивача протиправно не зараховано відповідачем та підлягає зарахуванню стаж роботи, вимога щодо якого визначена Основним законом та надає право для призначення на посаду судді вперше - три роки стажу роботи у сфері права, а також стаж роботи вимога щодо якого визначена Законом №2862-ХІІ та надає право для призначення на посаду судді апеляційного суду п`ять років стажу, в тому числі не менше як три роки на посаді судді, відповідно за кожний повний рік роботи позивача на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що відповідно складає додатково 10% грошового утримання судді. Відповідно загальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен складати 90%.

Щодо позовної вимоги позивача про перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 за 2-р/2020 - у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди суд вказує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до відповідача з відповідною заявою та довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 10.03.2020 №02.5-20/4869/2020, яка видана ОСОБА_1 , про те, що станом на 18.02.2020 року її суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складала би 196537,00 грн. (а.с.51).

Водночас на звернення позивача, відповідачем прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії №20 від 02.04.2020, оскільки, на час подання позивачем заяви щодо перерахунків пенсії на 02.03.2020 року питання визначення розміру базового розміру посадового окладу судді визначено ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII зі змінами, якою визначено, що зміна окладів зумовлена зміною прожиткових мінімумів для працездатних, розмір яких встановлено на 1 січня календарного року (а.с.а.с.49-50).

Як встановлено судом, пенсія позивачу призначена відповідно до положень п.25 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016р. (в редакції Закону № 1798-VIII від 21.12.2016 чинній на дату призначення позивачу виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 80% грошового утримання судді - 17.10.2019р)., згідно якої право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів».

Згідно вказаного положення, за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року були визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII зі змінами.

У вказаному рішенні Конституційний Суд України зокрема зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

З урахуванням наведеного, Конституційний Суд України дійшов висновку, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України".

Таким чином, згадані вище положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII втратили чинність з 18.02.2020.

Як наслідок, з 18.02.2020 на порядок обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці поширюються положення статті 142 Закону №1402-VIII, в силу приписів частини четвертої якої суддя у відставці має право на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно частини 4 ст.142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 №3-1 затверджено Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (далі Порядок №3-1), відповідно до пунктів 1- 4 розділу ІІ якого заява про перерахунок щомісячного довічного утримання та довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (додаток 2) (далі - довідка про суддівську винагороду) або довідка про винагороду судді Конституційного Суду України для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді Конституційного Суду України у відставці (додаток 3) (далі - довідка про винагороду судді КСУ) подається до органів, що призначають щомісячне довічне утримання. У разі надсилання заяви і документів для перерахунку щомісячного довічного утримання поштою, днем звернення за перерахунком вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви. Звернення за перерахунком щомісячного довічного утримання проводиться в разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді (в разі збільшення розміру винагороди судді Конституційного Суду України), який працює на відповідній посаді. Перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернулася до відповідача з відповідною довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №02.5-20/4869/2020, яка видана після прийняття рішення Конституційного Суду України № 2-р/2020 від 18 лютого 2020 року.

Суд вважає протиправним посилання відповідача на статтю 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ, оскільки така регулює порядок виплати суддівської винагороди, яка виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду. У даному випадку до позивача вказана стаття застосуванню не підлягає, а у даних спірних правовідносинах підлягає застосуванню стаття 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII, яка регулює питання пенсії або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

У зв`язку з цим суд констатує про протиправну відмову відповідача у частині перерахунку пенсії позивачеві з 19.02.2020 згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 за 2-р/2020 - у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди. Отже, позовна вимога про проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020 - у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди підлягає задоволенню.

Водночас, суд вказує, що не підлягає до задоволення позовна вимога позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці за січень 2020 року з урахуванням зміненого розміру суддівської винагороди працюючого судді за січень 2020 року на підставі довідки Закарпатського апеляційного суду від 10.01.2020, оскільки, як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем було проведено вказаний перерахунок 13.02.2020 року, у зв`язку з чим в березні 2020 року проведено доплату боргу за січень 2020 року. Наведене, зокрема, підтверджується ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії за номером ПС 20 (а.с.а.с.30-32).

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 №4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 цієї Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з пунктом 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких він зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправною бездіяльністю відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає. Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначила лише, що відповідач заподіяв позивачеві душевні переживання, що супроводжувалися стресом через нівелювання ряду Законів України щодо суддів, докладенням зусиль для врегулювання цього питання, що позначилося на репутації як судді.

Суд зазначає, що позивачем має бути доведено, а судом оцінено наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку. Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача. Позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності своїх дій щодо не зарахування до стажу, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді. Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 підлягаю до задоволення у частині позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо призначення, нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди відповідного судді з 17.10.2019 по 18.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум, а з 19.02.2020 згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 за 2-р/2020 у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди.

Решта заявлених позивачем позовних вимог не підлягає до задоволення у зв`язку з вищевикладеними обставинами.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Щодо розподілу судових витрат, суд вказує, що згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1681,60 грн, що підтверджено квитанцією №5 від 27.02.2020 (а.с.6). Дану суму судового збору зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України, що підтверджено випискою.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення у частині позовних вимог, то позивачу підлягає відшкодуванню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у частині 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (88000, Закарпатська область, м.Ужгород, пл. Народна, буд.4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо призначення, нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у меншому розмірі ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () здійснити перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до ст.ст. 137, 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII в розмірі 90% суддівської винагороди відповідного судді з 17.10.2019 по 18.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () здійснити перерахунок ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020 згідно рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 за №2-р/2020 у розмірі 60 відсотків суддівської винагороди.

У задоволенні позову у частині решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини 3 статті 243 КАС України повний текст рішення складено та підписано 03.06.2020 року.

СуддяЮ.Ю.Дору