Справа № 480/5045/19
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 червня 2020 р. Справа № 480/5045/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Діски А.Б.,
за участю секретаря судового засідання - Костюка С.А.,
представника відповідача - Семерні І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5045/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26.12.2018 він отримав вимогу про сплату боргу. 03.01.2019 позивач оскаржив вимогу до ГУ ДФС у Сумській області, однак скаргу було залишено без задоволення. 01.03.2019 позивач оскаржив вимогу до ДФС України, відповідь на скаргу не отримав, а тому, у відповідності до ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) він вважав, що скарга задоволена на його користь. Однак, 25.11.2019 позивач довідався про існування виконавчого провадження про примусове виконання вимоги Ф-745-50 від 06.11.2018. Отже, позивач вважає, що оскаржувана вимога є протиправною та прийнята з порушенням норм діючого законодавства.
До вирішення питання про відкриття провадження у справі, ухвалою від 06.12.2019 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі було повернуто заявнику без розгляду.
Ухвалою суду від 06.12.2019 було залишено без руху позов, оскільки він поданий з порушенням ст. 161 КАС України, позивачу було надано час для усунення недоліків.
Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 23.12.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
20.01.2020 позивачем було подано до суду відповідь на відзив, в якій він вказав, що відомості, зазначені відповідачем у відзиві, не відповідають дійсності, так як не підкріплені належними документами та достатніми доказами (а.с.48).
Ухвалою суду від 04.03.2020 розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, було призначено судове засідання.
Судові засідання відкладалися за клопотаннями як позивача, так і відповідача, з метою запобігання поширенню коронавірусної інфекції COVID-19 та у зв`язку з введенням в Україні карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 221 "Про запобігання поширення на території України короновірусу COVID-19", з урахуванням листа Ради суддів від 11.03.2020.
12.05.2020 ОСОБА_1 на електронну адресу суду, а 01.06.2020 поштою було надіслано письмові пояснення, в яких зазначено, що в спірний період за нього ЄСВ сплачував роботодавець. Позивачем було надано Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.96-98, 113-114).
У судове засідання, призначене на 03.06.2020 позивач не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
02.06.2020 позивач надіслав суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що з 23.03.2007 по 27.12.2018 перебував на обліку як фізична особа-підприємець, проте статусу платника єдиного внеску він не отримав. Відповідач не надсилав вимогу у відповідності до вимог ч. 3 VI розділу Інструкції №449 протягом 15 днів місяця наступного за місяцем виникнення недоїмки, а протягом 2 років накопичував борг зі сплати позивачем єдиного внеску, що є грубим порушенням законодавства. Крім того, позивач вважає, що інтегрована картка платника не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості зі сплати єдиного внеску (а.с.115).
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову.
Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
03.01.2019 позивач оскаржив дану вимогу до ГУ ДФС у Сумській області (а.с.10-11), однак листом №3077/10/18-28-50-17-05 від 04.02.2019 його повідомлено, що скарга розгляду не підлягає (а.с.12).
У зв`язку з несплатою позивачем податкового боргу з єдиного внеску, Конотопським управлінням ГУ ДФС у Сумській області вимога №Ф-745-50 від 06.11.2018 була подана до органу державної виконавчої служби для примусового виконання (а.с.15).
06.11.2019 головним державним виконавцем Кролевецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №60500510 про примусове виконання вимоги №Ф-745-50 від 06.11.2018 (а.с.16).
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися, суд зазначає наступне.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон №2464-VI (станом на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст. 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Частиною 1 статті 4 Закону №2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є, зокрема:
- роботодавці, зокрема підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:
- фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абз. 1 п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого) частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI визначено, що для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
На підставі наведеного можливо зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Відповідно до абз. 1, 3-7 ст. 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до податкового органу вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це податкового органу, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Не підлягають оскарженню зобов`язання зі сплати єдиного внеску, самостійно визначені платником.
Податковий орган, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 20 календарних днів з дня отримання скарги на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Керівник (його заступник або уповноважена особа) податкового органу може прийняти рішення про подовження строку розгляду скарги платника єдиного внеску понад встановлений строк, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника єдиного внеску до закінчення 20-денного строку. Якщо вмотивоване рішення за скаргою платнику єдиного внеску не надсилається протягом 20-денного строку або протягом строку, подовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) податкового органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску з дня, наступного за останнім днем закінчення строків.
Суд вважає помилковими доводи позивача про те, що оскаржена вимога має бути визнана протиправною з урахуванням вимог ст. 25 Закону №2464-VI. Так позивач зазначає, що ним було оскаржено вимогу до ГУ ДФС у Сумській області, а після залишення скарги без задоволення - до ДФС України, проте, не отримавши відповідь на таку скаргу, вважає її задоволеною.
Проте, суд зазначає, що на виконання вимог ст. 25 Закону №2464-VI у встановлені нею строки та порядку ДФС України було прийнято рішення за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 , та надіслано на адресу позивача, що підтверджується копією конверту (а.с.57).
У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що Законом №2464-VI не врегульовано відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Судом встановлено, що відповідно до розрахунку боргу по єдиному внеску та витягу з інтегрованої картки платника податків, за позивачем обліковується борг з єдиного внеску за 2017-2018 роки (а.с.44-45), а саме:
за 2017 рік у сумі 8448,00 грн.;
за І квартал 2018 року - 2457,18 грн.;
за ІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.;
за ІІІ квартал 2018 року - 2457,18 грн.
При цьому, відповідно до наданих позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за спірний період (2017-2018 роки) ОСОБА_1 працював у Акціонерному товаристві "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз", отримував заробітну плату та за вказані періоди єдиний соціальний внесок з нарахованих сум заробітної плати був перерахований роботодавцем (а.с.116).
Пунктом 14.1.195 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дано визначення поняттю "працівник" - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто фактично відповідачем нараховано позивачу єдиний соціальний внесок за періоди 2017 рік, І-ІІІ квартали 2018 року. При цьому, за вказані періоди відбувалась сплата за позивача єдиного внеску роботодавцем.
Оскільки позивач в період з 01.01.2017 по 27.12.2018 перебував на обліку в податковому органі та був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак підприємницьку діяльність не здійснював і доходи від такої діяльності не отримував, та одночасно в цей період перебував у трудових відносинах з АТ "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз", яке сплачувало за нього страхові внески, суд вважає, що необхідність сплати позивачем єдиного соціального внеску, в розмірі мінімального соціального внеску за періоди 2017 рік, І-ІІІ квартали 2018 року спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Інших доказів, які б підтверджували наявність у ОСОБА_1 обов`язку щодо сплати єдиного внеску за спірний період відповідачем суду не надано.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 257, 262, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 04.06.2020.

Суддя А.Б. Діска