Справа № 161/1001/20
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2020-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 161/1001/20
Провадження № 2-а/161/128/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича Владислава Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

20.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до старшого інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради (далі - Департамент) Редьковича В.В. про визнання незаконною та скасування постанови на обґрунтування якого зазначила, що вона 14.01.2020 року отримала на свою домашню адресу постанову серії LC № 014652 від 10.01.2020 року, винесену відповідачем, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (далі - оскаржувана постанова). Оскаржуваною постановою було встановлено факт порушення правил зупинки невстановленою особою, яка за її відсутності керувала належним їй автомобілем AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 . Дану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Вказаного правопорушення вона не вчиняла та не могла вчинити, оскільки належним їй автомобілем вона керувати не могла по причині відсутності у неї водійського посвідчення та елементарних водійських навичок. Крім того, оскаржувана постанова не містить зазначення, яким чином відбувався розгляд справи, ким саме та за яких обставин було здійснено, на думку відповідача, незаконну зупинку належного їй транспортного засобу. При цьому, зазначений у оскаржуваній постанові спецзасіб SAMSUNG SM-T 561 не належить до переліку техзасобів, призначених для автоматичного фіксування порушень ПДР. Разом з тим, притягнення її, як матір-одиначку у якої на утриманні перебуває малолітня дитина чотирьох років, до адміністративної відповідальності є грубим порушенням її конституційних прав та обов`язків. Просить суд визнати неправомірними дії інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича В.В. щодо винесення оскаржуваної постанови незаконними, визнати постанову серії LC № 014652 від 10.01.2020 року про адміністративне правопорушення незаконною, скасувати її, а провадження у справі закрити.

19.02.2020 року від Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради надійшло клопотання про заміну відповідача, а також відзив на позовну заяву, на обгрунтування якого зазначено, що 10.01.2020 року о 14 год 03 хв по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку старший інспектор (інспектор з паркування) департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редькович В.В. виявив, що особа, яка керувала транспортним засобом AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , порушила правила зупинки, а саме: здійснила зупинку транспортного засобу в місті виїзду з прилеглої території та створила перешкоду дорожньому руху, чим порушила п. 15.9. «и» ПДР України та ч. 3 ст. 122 КУпАП. Дане адміністративне правопорушення було зафіксованим в режимі фотозйомки та винесено повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності серії LC № 014652, яке було залишено під склоочисником. 10.01.2020 року було згенеровано постанову серії LC № 014652 на відповідальну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно бази НАІС. До Департаменту будь-яких заяв чи пояснень по факту правопорушення не надходило. Таким чином, постанова серії LC № 014652 винесена на ОСОБА_1 , за якою зареєстровано автомобіль AUDI A6, д.н.з. НОМЕР_1 , згідно системи НАІС, як цього вимагає Закон (Print Screen з бази НАІС додається). Фотозйомка даного правопорушення відповідає всім вимогам визначеним Законом та проводилася сертифікованим спецзасобом марки SAMSUNG SM T561. З наявної фотофіксації чітко видно, що позивач порушив заборону зупинятися на в`їздах (виїздах) з прилеглих територій і ближче ніж за 10 м від них, крім випадку надання переваги в русі. Враховуючи викладене, а також те, що оскаржувана постанова була винесеною у повній відповідності до вимог чинного законодавства України, просить суд в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с. 18-22).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2020 року у задоволенні клопотання начальника Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради клопотання про заміну відповідача було відмолено.

Крім того, 23.03.2020 року до канцелярії суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, в якій він просить суд визнати неправомірними дії інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича В.В. щодо винесення оскаржуваної постанови, визнати постанову серії LC № 014652 від 10.01.2020 року про адміністративне правопорушення незаконною, скасувати її, а провадження у справі закрити

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2020 року у прийнятті позовної заяви ОСОБА_2 , як третьої особи з самостійними вимогами щодо предмету спору, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича Владислава Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови було відмовлено.

Крім того, позивачкою ОСОБА_1 до суду було подано письмове клопотання про допит у якості свідка ОСОБА_2 . Вказане клопотання було задоволено судом, ОСОБА_2 був допитаний у якості свідка в судовому засіданні 03.06.2020 року.

Позивач в судове засідання повторно не з`явилася, від неї на адресу суду надійшла заява, у якій вона просить розгляд справи проводити за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 44).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до початку судового засідання також подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи (а.с. 57).

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності сторін, оскільки подані сторонами у справі докази, містять достатні дані про правовідносини сторін та фактичні обставини справи.

Допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 246 КУпАП України визначений порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України. Порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 219 КУпАП виконавчі комітети (а в населених пунктах

де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) сільських, селищних, міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 92, 99 (якщо правопорушення вчинено громадянином), статтею 104, частинами першою і третьою статті 122 (в частині порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів у межах відповідного населеного пункту, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), статтями 127-2, 141, 142, 152, частинами першою - п`ятою статті 152-1, статтею 159, статтею 175-1 (за порушення, вчинені у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтею 179, статтею 180 (крім справ щодо батьків неповнолітніх або осіб, які їх замінюють), частиною четвертою статті 181, частиною першою статті 182, статтями 183, 186-1, 197, 198 цього Кодексу.

Рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 103-1 від 20.02.2019 року, виконавчим комітетом органу місцевого самоврядування було уповноважено працівників Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на виконання функцій інспекторів з паркування.

З наведеної вище норми слідує, що суб`єктом владних повноважень, який розглядає справу про адміністративне правопорушення і виносить постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, є відповідний Орган в особі конкретної посадової особи.

Тому належним відповідачем, як суб`єктом владних повноважень у адміністративній справі щодо оскарження рішень (дій чи бездіяльності) у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення щодо правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен бути Департамент муніципальної варти Луцької міської ради.

Разом з тим, даний адміністративний позов пред`явлений до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича В.В., тобто до неналежного відповідача.

Згідно із ч. 3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Однак, під час розгляду даної справи позивачкою відповідного клопотання про залучення до участі у ній співвідповідача або про заміну відповідача до суду подано не було.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича В.В., який є неналежним відповідачем у справі про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволенню не підлягає.

Разом з тим, інші доводи позовної заяви, які стосуються оскаржуваної постанови, судом не оцінюються, оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, а тому і законність оскаржуваної постанови може бути перевірена лише у випадку пред`явлення позову до особи, яка є належним відповідачем у справі.

За вказаних обставин, судом не вирішується питання про поновлення строків на звернення до суду з даним позовом.

Також, суд роз`яснює про те, що позивач має право повторно звернутися з адміністративним позовом до належного відповідача - Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року № 543/775/17 зроблений наступний правовий висновок.

Відповідно до положень статей 3, 5 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI) серед осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, немає таких, які б звільнялися від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення, чи виключали б позовну заяву на постанову про накладення адміністративного стягнення з об`єктів оплати судовим збором.

Також Законом України від 19 вересня 2013 року № 590-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» внесені зміни до положень КУпАП щодо сплати судового збору. Так статтею 40-1 КУпАП визначено, що судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, а розмір та порядок сплати судового збору встановлюється законом. Згідно з приписами частини сьомої статті 283 КУпАП постанова суду (судді) про накладення адміністративного стягнення повинна містити положення про стягнення з особи, щодо якої її винесено, судового збору.

Розмір судового збору, який підлягає стягненню у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина п`ята статті 4 Закону № 3674-VI.

Інших видів платежів (зокрема, у вигляді державного мита) у випадку звернення особи до суду Закон № 3674-VI не передбачає.

Тож особи, стосовно яких ухвалено судове рішення про накладення адміністративного стягнення, є платниками судового збору. У випадку незгоди із судовим рішенням про накладення адміністративного стягнення, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, учасники справи вправі оскаржити його в апеляційному порядку і Закон № 3674-VI винятків чи застережень щодо сплати судового збору за оскарження таких судових рішень не містить.

За частиною другою статті 171-2 КАС України у редакції, чинній до 14 грудня 2017 року, рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності було остаточним і оскарженню не підлягало. Водночас, положення цієї частини втратили чинність як такі, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 171-2 КАС України. У пункті 3 резолютивної частини цього Рішення Конституційний Суд України рекомендував Верховній Раді України невідкладно врегулювати питання щодо оскарження судового рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Адже у справах щодо притягнення до адміністративної відповідальності особи повинні мати право на інстанційне оскарження рішення місцевих загальних судів як адміністративних судів.

Як до, так і після прийняття Конституційним Судом України Рішення від 8 квітня 2015 року № 3-рп/2015, Закон № 3674-VI не визначав і не визначає окремо об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок його сплати за подання апеляційної чи касаційної скарг на рішення адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, вирішуючи порушене у конституційному поданні питання, Конституційний Суд України виходив з обсягу прав у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, який би забезпечував ефективний судовий захист, включаючи в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод учасників судового провадження, захисту їх від порушень і протиправних посягань, у тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень, як складової права осіб на доступ до суду.

У випадку незгоди із судовим рішенням, прийнятим за наслідками розгляду справи цієї категорії, позивач вправі оскаржити його в апеляційному порядку. Однаковою мірою це стосується й відповідача у спірних правовідносинах, оскільки він як рівноправна сторона в адміністративній справі також має право на апеляційне/касаційне оскарження судового рішення.

Отже, за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У даному випадку, як слідує з матеріалів справи, при зверненні до суду позивач не сплачував судового збору, хоча мав його сплати за ставкою 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 420,40 грн.

Частиною другою статті 133 КАС України передбачено, що якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо сплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та не сплатою судового збору позивачем при зверненні до суду, суд, з метою дотримання права позивача на судовий захист, не вважав за доцільне залишати позов без розгляду з цієї підстави, вважає необхідним стягнути судовий збір з позивача під час ухвалення рішення.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 8-10, 72-78, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Редьковича Владислава Васильовича про визнання незаконною та скасування постанови- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 04 червня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська