Справа № 380/158/20
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/158/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючий-суддя Кедик М.В.,

секретар судового засідання Курпіта П.І.,

за участю:

позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача Ковальчук С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому згідно із заявою про зменшення позовних вимог від 24.02.2020 (вх. № 11228) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення;

- відшкодувати моральну шкоду та стягнути на користь ОСОБА_1 із відповідача - 60 000 ( шістдесят тисяч) гривень.

Ухвалою від 13.01.2020 суддя відкрила провадження у справі та призначила справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 18.12.2019 продовжений строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою від 04.03.2020 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що під час проходження служби у грудні 2018 року, у силу скрутного матеріального становища в сім`ї звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 05.12.2018 про надання матеріальної допомоги за 2018 рік в розмірі місячного грошового забезпечення. Однак, відповідач листом повідомив про відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки при ознайомленні з довідками встановлено, що обставини є менш значимими порівняно з підставами військовослужбовців, яким виплати допомогу. Вважає, що відповідач протиправно не виплатив ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у зв`язку з обмеженням обсягу видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та враховуючи порядок її виплати, а також відповідно до розпорядження помічника командувача Сухопутних військ Збройних Сил України - начальника фінансово-економічного управління від 27.07.2018 № 116/14/311538 командувачем Сухопутних військ ЗС України визначено граничний обсяг видатків за КПКВ 2101020 на 2018 рік для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-обутових питань у військовій частині НОМЕР_1 у сумі: КЕКВ 2112 - 1025,365,0 грн; КЕКВ 2120 - 191,170,0 грн. На таку чисельність особового складу як у військовій частині НОМЕР_1 необхідна сума для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціального побутових питань яка становить приблизно 9294000 грн, а сума виділених коштів (1025365 грн). У зв`язку з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2018 № 257ад створено комісію для розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році. На засіданні відповідна комісія розглядає наявні рапорти військовослужбовців на отримання матеріальної допомоги, та встановлює причини і обставини відповідних клопотань та їх значимість відносно усіх інших. Після чого надає пропозиції командиру військової частини щодо включення відповідних військовослужбовців до наказу про виплату матеріальної допомоги. Військовою частиною відмовлено позивачу у виплаті матеріальної допомоги, оскільки зазначені позивачем підстави для її виплати порівняно з підставами військовослужбовців, яким таку виплачено, є менш значимими. Вважає, що військова частина НОМЕР_1 діяла відповідно до норм чинного законодавства України.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 призваний по мобілізації 23.03.2014, учасник бойових дій, потерпілий від Чорнобильської катастрофи, військовослужбовець запасу з 01.08.2019, старший льотчик ланки військової частини НОМЕР_1 до 01.08.2019 м. Новий Калинів, Самбірського району, Львівської області.

Рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2018 рік подав 05.12.2018 та зареєстрував за вх. № 632 від 05.12.2018. До рапорту долучені копії довідок заборгованості по кредитам Ощадбанку, Приватбанку.

На виконання наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», у зв`язку з недостатнім фінансуванням Сухопутних військ Збройних Сил України для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань у 2018 році всім військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ від 06.08.2018 № 257ад «Про створення комісії з розгляду рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році».

Згідно з протоколом засідання комісії з розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги від 18.12.2018 № 6 на засіданні кімісії розглянуто 641 рапорт на виплату матеріальної допомоги за 2018 рік, в результаті голосування вирішено виплатити матеріальну допомогу за 2018 рік 27 військовослужбовцям, серед який відсутній ОСОБА_1 .

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та невиплатив позивачу матеріальну допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в розмірі місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Відповідно дочастини першої статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМ України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Міністерство оборони України наказом «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 (далі - Наказ № 260) у Розділі ХХІV визначило порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а саме:

військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами;

військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися у встановленому порядку;

військовослужбовцям, які прибули для подальшого проходження військової служби і зараховані до Збройних Сил України з інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, а також інших державних органів, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за попереднім місцем служби за рік, у якому вони прибули;

військовослужбовцям, які були призвані (прийняті) на військову службу та до призову (прийняття) працювали в бюджетних організаціях, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання за попереднім місцем роботи матеріальної допомоги, встановленої відповідними нормативно-правовими актами України за рік, в якому вони були призвані (прийняті).

військовослужбовцям, які прибули до Збройних Сил України після відрядження до державних органів, установ та організацій або прикомандирування до Верховної Ради України та органів місцевого самоврядування із залишенням на військовій службі, виплачується матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за умови ненадання цієї допомоги за місцем відрядження (прикомандирування) за рік, в якому вони прибули.

Згідно з п. 7 Розділу ХХІV наказу № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.

Випускникам військових навчальних закладів із числа осіб, які до зарахування до військового навчального закладу не мали військових звань, і військовослужбовців строкової військової служби в році закінчення військових навчальних закладів матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається у військових частинах, до яких вони направлені для подальшого проходження служби, після вступу до виконання обов`язків за посадами, на які вони призначені.

Відповідно до п. 9 Розділу ХХІV наказу № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Міністром оборони України 15.02.2018 виданий наказ № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», відповідно до пункту 9 якого наказано: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (без урахування винагород і морського грошового забезпечення). Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців. У заявах про виплату матеріальної допомоги зазначаються конкретні причини (важкий стан здоров`я військовослужбовця або членів його сім`ї, смерть рідних по крові або шлюбу, пожежа або стихійне лихо та інші поважні причини), які стали підставою для порушення клопотання, та розмір потреби. Інші одноразові додаткові види грошового забезпечення виплачувати в розмірах, визначених нормативно-правовими актами.

Відтак, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань від 05.12.2018 з доданими до нього довідками про заборгованість по кредитам Ощадбанку, Приватбанку.

Крім того, позивач подав суду довідку від 28.12.2018 № 466 про те, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку з 26.12.2003, довідку від 12.10.2006 № 1197 видану управлінням праці та соціального захисту населення Самбірської райдержавдміністрації про те, що ОСОБА_2 (дочка позивача), 2003 року народження маючи статус дитини, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи перебуває на обліку в управлінні, довідки амбулаторії загальної практики сімейної медицини м. Новий Калинів від 21.12.2018 № 935, № 936 про те, що ОСОБА_3 (син позивача) часто хворіє гострими ларинготрахеїтами, та має схильність до алергічних реакцій.

Як зазначив позивач у судовому засіданні після написання рапорту і подачі його в стройову частину для реєстрації, особисто звернувся до командира частини полковника ОСОБА_4 з проханням про виплату матеріальної допомоги з наведенням фактів щодо скрутного фінансового становища у сім`ї в зв`язку з частими захворюванням дітей, взяття кредитів в Ощадбанку, Приватбанку на квартальне погашення житла в кредит (житло було куплене для покращення житлових умов), придбання необхідних речей існування (двухповерхове дитяче ліжко, два матраци, шафа, кухонна стінка) в зв`язку з переїздом в іншу квартиру.

Таким чином, позивачем здійснені усі необхідні дії з метою отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Разом з тим, відповідач не надав доказів належного розгляду вказаного рапорту та прийняття відповідного рішення за наслідками його розгляду.

Суд зазначає, що у протоколі засідання комісії для розгляду рапортів військовослужбовців про виплату їм матеріальної допомоги від 18.12.2018 № 6, прізвище позивача не вказано.

Отже, з вказаного протоколу не видно, чи взагалі був предметом розгляду рапорт позивача, чи надавалася оцінка зазначеним позивачем обставинам, з якими він пов`язує необхідність виплати йому матеріальної допомоги, та докази, якими він підтверджував наявність поважних обставин.

Доводи відповідача зводяться до відсутності відповідного бюджетного фінансування і першочергову виплату коштів іншим особам, які на думку відповідача, більше потребують фінансової допомоги.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач відмовив позивачу у зв`язку з відсутністю коштів.

При цьому, відповідно до розпорядження помічника командувача від Сухопутних військ Збройних Сил України 27.07.2018 № 116/14/311538 визначено граничний обсяг видатків за КПКВ 2101020 на 2018 рік для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі КЕКВ 2112 (грошове забезпечення військовослужбовців) 1025365 грн, КЕКВ 2120 (нарахування на грошове забезпечення військовослужбовців)191170 грн.

Отже, матеріалами справи доведено, що у відповідача у відповідному періоді були наявні кошти для виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, при цьому обґрунтованого рішення про виплату такого позивачу чи про відмову у виплаті такого виду грошового забезпечення позивачу суду надано не було.

Суд зазначає, що оскільки вмотивоване рішення з приводу надання позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2018 році згідно з його рапортом фактично прийнято не було, це залишає позивача в стані невизначеності з порушеного ним питання. Відсутність позивача у списку військовослужбовців на виплату матеріальної допомоги за 2018 рік не є свідченням прийняття відповідачем певного рішення.

Така правова позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, зазначеною у постанові від 31.07.2019 у справі № 808/115/17.

Отже, є підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

Європейський Суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), у рішенні по справі Кечко проти України від 08.11.2005 зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (див. mutatismutandis, рішення у справі Бурдов проти Росії №59498/00, пар. 35, ECHR 2002-III) (пункти 23, 26).

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі Будченко проти України від 24.04.2014, вказано, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (див. рішення у справі Бейелер проти Італії (Beyeler v. Italy), [ВП] заява №33202/96, пп. 108-109, ЄСПЛ 2000-І) (пункт 40).

Отже, як пояснив Європейський Суд з прав людини, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання. Відсутність бюджетних коштів також не може бути причиною невиконання державою взятих на себе зобов`язань.

З приводу покликання відповідача на те, що командир військової частини оцінює на власний розсуд в межах наданих повноважень за принципом дискреції, суд зазначає таке.

Під поняттям дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у визначених законом межах адміністративний орган вправі на власний розсуд обирати один з кількох варіантів правомірного рішення. Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 13.12.2018 у справі № 623/1711/17 сформулювала правовий висновок про те, що під поняттям дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії та, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення.

Щодо стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 60000 грн, зазначає таке.

Положеннями статті 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що відповідач фактично позбавив виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі 19057, які повинен був отримати ще у грудні 2018 року. Вважає, що бездіяльність відповідача завдала йому моральних страждань.

Суд зауважує, що позивач не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із бездіяльністю відповідача щодо невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік. Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди суду не надано.

Сам лише факт порушення прав не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

За сукупністю наведених обставин підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільненний від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 5 Закону України Про судовий збір, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (пл. Авіації, 7/15, м. Новий Калинів, Самбірський район, Львівська область, 81464) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в розмірі місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018рік, в розмірі місячного грошового забезпечення.

У задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та стягнення на користь ОСОБА_1 із відповідача 60 000 ( шістдесят тисяч) гривень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Згідно з пунктом 3 Розділу VI Прикінцевих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст судового рішення складений 03.06.2020.

Суддя Кедик М.В.