Справа № 160/2583/20
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2020-05-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 травня 2020 року Справа № 160/2583/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вікар Трейд" до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
04 березня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Вікар Трейд" звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 року №003900516, яким збільшено суми грошових зобов`язань за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 44 362,50 грн., в тому числі: за податковими зобов`язаннями 35 490,00 грн., за штрафними санкціями 8 872,50 грн.
ТОВ «Вікар Трейд» вважає податкове повідомлення-рішення № 003900516 від 12.02.2020 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки з боку позивача відсутній факт порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України.
Також позивач зазначив, що вважає невірним посилання відповідача на вирок Індустріального районного суду м. Дніпра, яким директора ТОВ «Продукт Групп» визнано винною у фіктивному підприємництві, оскільки зазначений вирок скасований ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13.11.2019 року.
Також позивачем зазначено, що ним були понесені витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2500 грн., які мають бути стягнуті з відповідача.
Ухвалою суду від 10 березня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
02 квітня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач не спростував доводів стосовно суті позовних вимог.
Крім того, позивач зазначив, що відповідач самостійно у акті перевірки у розділі ІІІ встановив взаємовідносини позивача з ТОВ «Продукт Групп» за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на загальну суму 236 601,60 грн., в т.ч. ПДВ 39 433,60. Згідно ЄРПН зареєстровані податкові накладні на вказану суму ПДВ.
Отже, в ході перевірки було встановлено фінансово-господарські взаємовідносини між суб`єктами господарювання, а також реєстрація податкових накладних у відповідності до вимог ПКУ.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Визнання протиправним зазначеного податкового повідомлення-рішення стало підставою для звернення до суду.
Первинні документи підписані директором ТОВ «Продукт Групп» ОСОБА_1 .
Відповідно до товарно-транспортних накладних:
пункт навантаження товару зазначено лише місто Чернівці. Встановити, що знаходиться за даною адреси немає можливості, так як відомості про об`єкти оподаткування за формами 20-ОПП ТОВ «Продукт Групп» до ДПІ за основним місцем обліку не подавалися:
номер посвідчення водія ОСОБА_2 не зазначено;
відпуск за довіреністю вантажоодержувача - не зазначено № довіреності.
В декларації з ПДВ по ряд. 10.3 «Придбання товарів/послуг та необоротних активів на митній території України з нульової ставкою та/або без ПДВ» ТОВ «Продукт Групп» не відобразились взаємовідносини з неплатниками ПДВ. Податковий розрахунок сум доходу нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку (Форма «1 ДФ) ТОВ «Продукт Групп» не подавався. Тобто у ТОВ «Продукт Групп» відсутні взаємовідносини з ФОП-перевізником зазначеним в товарно-транспортних накладних.
Відповідно до реєстраційних даних ТОВ «Продукт Групп» з 07.07.2017 р. по 08.05.2018 р. засновником, керівником та головним бухгалтером на підприємстві рахувалася ОСОБА_1 , якою й підписана декларація з податку на додану вартість за листопад 2017 року.
Аналізом ЄРПН в розрізі номенклатурних позицій за 2017 рік встановлено, що ТОВ «Продукт Групп» здійснює придбання великої кількості ТМЦ, що мають різноманітні характеристики та потребують застосування особливих умов їх транспортування та зберігання. Проте, їх обсяги та властивості не відповідають матеріально - технічним та технологічнім можливостям. ТОВ «Продукт Групп» зокрема, придбані: юридичні послуги, вантажні автомобілі, овочі, цукор, пиво, безалкогольні напої, курятина, свині, посуд, відеотехніка, труби, автозапчастини, електротовари, тканина тюлева, авіаційні шини, корм для тварин та інше, а реалізовано: шина 175Ш6С КАМА -218, шестигранник №36 ст. 12х 18Н1 ОТ, шина 21.00-35 БШК (ізнос), шина 21.00-35 Бел-51 (ізнос), шина 21.00-33 ВФ -166 АМ БШК ізнос. Тобто, асортимент придбаної номенклатури не відповідає реалізації.
ГУ ДПС у Дніпропетровській області отримано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.04.2019 по справі №202/790/19, яким ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпро, громадянка України, незаміжня, має на утриманні неповнолітню дитину, освіта вища - визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28.ч. 1 ст. 205 КК України.
Також у акті зазначено, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку, оскільки подані суб`єктом господарювання первинні документи бухгалтерського та податкового обліку (податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) не є достатніми доказами фактичного виконання операцій: спірні господарські операції не підтверджені належними первинними документами, що в сукупності з виявленими податковим органом фактами щодо фіктивної діяльності контрагента свідчить про безтоварність господарських операцій, що виключає правомірність їх відображення у податковому обліку цього товариства.
Вищезазначене свідчить про відсутність у ТОВ «Продукт Групп» необхідних умов та неможливість реального здійснення поставки товарів ТОВ «Продукт Групп».
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що 01.10.2017 року між ТОВ «Продукт Групп» (постачальник) та ТОВ "Вікар Трейд" (покупець) було укладено договір поставки товару № 1016, предметом якого є: постачання товару у кількості та в асортименті зазначених у рахунках-фактури. Асортимент товару визначається у видаткових накладних (п.2.1 договору). Умови поставки - доставка до складу покупця (п. 3.1 договору).
На виконання умов вказаного договору ТОВ «Продукт Групп» виписано рахунок-фактуру № 1611 від 16.11.2017 р. та № 2011 від 20.11.2017 р.
Транспортування товару здійснено ФОП ОСОБА_3 на замовлення ТОВ «Продукт Групп», що підтверджено товарно-транспортними накладними № 854 від 16.11.2017 р., № 868 від 20.11.2017 р.
Розрахунок здійснено шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на рахунок виконавця, що підтверджено платіжними дорученнями № 3695 від 15.12.2017 р., № 3696 від 15.12.2017 р.
Представником позивача у позові зазначалось, що придбаний в рамках вищевказаного договору товар було реалізовано на адресу покупців, зокрема ТОВ «Мокрянський кам`яний кар`єр № 3», ТОВ «НТТ Технотрон», ТОВ «КАТ ЛТД», на підтвердження чого надано податкові накладні № 46 від 23.11.2017 р. (постачання шин), № 43 від 23.11.2017 р. (постачання шестигранника), № 15 від 13.11.2017 р. (постачання шин), № 56 від 29.11.2017 р. (постачання шин), видаткові накладні № РН-0000626 від 23.11.2017 р., № РН-0000620 від 01.12.2017 р., № РН-0000621 від 23.11.2017 р., № РН-0000616 від 05.12.2017 р.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
За приписами пункту 198.3 наведеної статті, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Статтею 200 Податкового кодексу України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Згідно пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
У відповідності до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Із наведеного вбачається, що позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України, а визначальним фактором для формування податкового кредиту платником ПДВ є рух товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку та наявність у платника податків виданої йому продавцем товару податкової накладної, оформленої з дотриманням вимог чинного законодавства та яка підтверджує сплату податку на додану вартість у складі ціни товару.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни за придбану продукцію та виконані роботи, необхідні первинні документи, оформлені відповідно до вимог законодавства України.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV(далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Суд зазначає, що вищенаведені документи, складені за результатами здійснення вище наведених господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, визначені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а тому є первинними документами бухгалтерського та податкового обліку у розумінні зазначеного Закону, тобто містять: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, і, як наслідок, вони є такими, які підлягають обов`язковому врахуванню як в бухгалтерському, так і в податковому обліку.
Таким чином, вказані первинні документи бухгалтерського та податкового обліку підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом-постачальником ТОВ «Продукт Групп» у перевіряємий період.
В матеріалах справи відсутні докази того, що під час перевірки контролюючий орган встановив обставини, які б свідчили про бажання позивача на укладення договору з контрагентом без наміру створити наслідки, які передбачені договором.
Суд має зазначити, що видами господарської діяльності ТОВ "Вікар Трейд" є, зокрема оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (основний) та роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, що, в свою чергу, пояснює необхідність придбання великого обсягу вищенаведеного товару, який було придбано в рамках договору поставки товару № 1016 від 01.10.2017 року.
Отже, суд вказує на доведеність використання в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності придбаних у ТОВ «Продукт Групп» товарів, оскільки придбані товари використані позивачем з метою отримання прибутку та в межах господарської діяльності.
У акті перевірки та у відзиві відповідач посилається на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19, згідно якого ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України.
Суд враховує, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року щодо ОСОБА_1 скасовано, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 205 КК України, закрито на підставі п.4 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
Суд також враховує, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2019 року у справі № 202/790/19 господарські операції ТОВ «Продукт Групп» з ТОВ "Вікар Трейд" не досліджувались, а також не було предметом дослідження діяльність підприємства та його ймовірна фіктивність упродовж 2017 року.
Отже, суд не бере до уваги вказаний вирок, оскільки наведені у ньому обставини не були предметом дослідження у даній справі, а також з огляду на те, що зазначений вирок не містить в собі жодних обставин, що підтверджували б факт безтоварності спірних господарських операцій ТОВ "Вікар Трейд" із контрагентом ТОВ «Продукт Групп», а також враховуючи його скасування.
Суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірності винесеного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 12.02.2020 року №003900516.
Що стосується вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката, суд має зазначити наступне.
Поняття витрат на професійну правничу допомогу та порядок їх розподілу між сторонами визначені ст. 134 КАС України, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Необхідно зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Як вбачається із наданих позивачем документів, витрати на професійну правничу допомогу у цій справі позивачем та його представником оцінено у розмірі 2500,00 грн. за 3,5 годин роботи: зустріч з клієнтом, обговорення суті спору та правової позиції (0,5 год.), опрацювання пакету документів (0,5 год.), опрацювання законодавства (0,5 год.), підготовка позовної заяви (1,5 год.), підготовка копій документів, подача позовної заяви до суду (0,5 год.).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 2500 грн. позивачем до суду надано: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.03.2020 р. №020320/1, ордер, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія акту здачі-приймання наданих правничих послуг за №5 від 02.03.2020 р., копію рахунку на оплату послуг за №7 від 02.03.2020 р., на загальну суму 2500 грн., платіжне доручення № 164 від 02.03.2020 р. на суму - 2500,00 грн.
Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що понесені витрати позивача на правову допомогу адвоката є співмірними зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а тому суд вважає за можливе присудити на користь позивача понесені витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмір 2500 грн.
Крім того, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити.
Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вікар Трейд" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2102,00 грн. та витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2500,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник