Справа № 340/2839/19
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2020 року м. Дніпросправа № 340/2839/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді-доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 340/2839/19 (суддя І інстанції - Кармазіна Т.М.)

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо звільнення її з посади головного спеціаліста відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 3 управління інформаційних систем та електронних реєстрів Головного управління Пенсійного фонду України (ГУ ПФУ) в Кіровоградській області та поновити її на зазначеній посаді;

- стягнути з відповідача ГУ ПФУ в Кіровоградській області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року в позові відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування скарги зазначила, що незаконно всупереч приписам ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю (КЗпП) України була звільнена з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців, хоча на час звільнення мала дитину віком до трьох років.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

Позивач з 11.11.2013 по 10.05.2019 перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 11.11.2013 прийняла присягу державного службовця (а.с. 129).

З 01.02.2018 по 10.05.2019 займала посаду головного спеціаліста відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 3 управління інформаційних систем та електронних реєстрів ГУ ПФУ в Кіровоградській області (а.с. 140).

29.10.2018 головою правління Пенсійного фонду України прийнято наказ № 179 "Про граничну чисельність працівників органів Пенсійного фонду України", яким передбачалось майбутнє скорочення штату працівників, зміну структури та штатного розпису органів Пенсійного фонду України, зокрема, ГУ ПФУ в Кіровоградській області до 604 працівників, в тому числі 580 державних службовців (а.с. 114-115).

27.02.2019 начальником Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області прийнято наказ № 501, яким введено в дію штатний розпис ГУ ПФУ в Кіровоградській області на 2019 рік з 1 січня 2019 року (а.с. 93), кількість посад за яким становила 678 (а.с. 94-103).

При цьому, згідно з переліком робочих місць працівників структурних підрозділів ГУ ПФУ в Кіровоградській області, які розташовані в населених пунктах Кіровоградської області, затвердженого наказом ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 622 від 29.12.2017, кількість посад становила 678 (а.с. 199, 200-208).

11.03.2019 начальником ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято наказ № 580, яким введено в дію штатний розпис Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на 2019 рік з 11 березня 2019 року (а.с.104), кількість посад за яким становила 604 (а.с.105-113).

11.03.2019 ГУ ПФУ в Кіровоградській області прийнято наказ № 150-о "Про попередження працівників головного управління" (а.с. 48), в якому зазначено:

- попередити про зміну істотних умов державної служби згідно зі ст. 43, п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", та зміну назв структурного підрозділу працівників головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській згідно додатком 1.

- попередити про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення посад у зв`язку з оптимізацією структурних підрозділів головного управління, та наступне вивільнення 10 травня 2019 року відповідно до п. 1 ст. 40, ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, п. 4 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" працівників головного управління згідно додатком 2.

- попередити про зміну істотних умов праці відповідно до ст. 36, ст. 49-2 КЗпП України працівників головного управління згідно з додатком 3.

- управлінню персоналу та адміністративного забезпечення головного управління забезпечити ознайомлення з цим наказом осіб,зазначених у додатках 1, 2, 3, цього наказу.

- запропонувати особам, зазначеним в пунктах 1, 2, 3 цього Наказу, іншу роботу в головному управлінні.

При цьому, в додатку № 2, в якому відображений список працівників головного управління, які попереджені про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення посад у зв`язку з оптимізацією структурних підрозділів відповідача, міститься прізвище позивача та посада, з якої її було звільнено (а.с. 80).

Відповідно до попередження від 11.03.2019 відповідачем повідомлено позивача, що відповідно до наказу Пенсійного фонду України від 26.10.2018 № 179 «Про граничну чисельність працівників органів Пенсійного фонду України» на підставі наказу головного управління від 11.03.2019 № 580 «Про штатний розпис Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області», наказом головного управління від 11.03.2019 № 150-о "Про попередження працівник головного управління", її попереджено про зміни в організації виробництва і праці та наступне вивільнення 10 травня 2019 року із займаної посади відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про пращ України (а.с. 147).

11.03.2019 Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області надіслано голові спільного представницького органу трудового колективу Головного управління подання № 5082/07-01, в якому зазначено, що всім працівникам, посади яких скорочуються, та які підлягають вивільненню, начальником головного управління були запропоновані всі наявні вакантні посади в головному управлінні станом на 11.03.2019 (а.с.35-36).

В даному поданні відповідач, керуючись ст. 40, 42, 43 КЗпП України, просив голову спільного представницького органу трудового колективу Головного управління дати згоду на звільнення працівників головного управління, за вище зазначеним списком, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

До того ж, ще 07.02.2019 за №151/07-01 начальником Головного управління було направлено повідомлення голові спільного представницького органу трудового колективу, що в головному управлінні планується скорочення штату працівників та зміна структури та штатного розпису (а.с.37).

18.03.2019 головою спільного представницького органу трудового колективу повідомлено начальника Головного управління, що спільний представницький орган трудового колективу головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, розглянувши на своєму засіданні подання від 11.03.2019 № 5082/07-01 про надання згоди на звільнення працівників головного управління за наданим списком, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, ухвалив рішення дати згоду на звільнення, з умовою надання працівникам головного управління гарантій і компенсацій, передбачених чинним законодавством (а.с. 38).

Позивачу пропонувались певні вакансії, від яких вона відмовилась, мотивуючи тим, що бажає залишитись працювати в м. Долинську.

Наказом від 10.05.2019 № 749-о позивача було звільнено з посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців відповідно до п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" та п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с. 24).

Не погоджуючись зі звільненням та вважаючи його незаконним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було порушено прав позивача при здійсненні дій щодо попередження останньої про зміни в організації виробництва і праці та наступне вивільнення 10 травня 2019 року із займаної посади, а також у встановленому порядку запропоновано позивачу роботу за вакантними посадами в головному управлінні. З огляду на вказане суд дійшов висновку, що у ході розгляду справи відповідачем доведено правомірність оскаржуваних дій щодо звільнення позивача з посади головного спеціаліста відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 3 управління інформаційних систем та електронних реєстрів головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889) правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 ст. 83 Закону № 889 державна служба може бути припинена за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

За приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас, відповідно до частини 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Питання вивільнення працівників, які мають певні пільги, зокрема вагітних жінок, жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда, спеціальним законом не врегульовано, тому відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону № 889 при вирішенні спору суд повинен виходити з приписів ч. 3 ст. 184 КЗпП України.

При цьому, аналіз частини третьої статті 184 КЗпП України дає підстави для висновку, що зазначена норма чітко встановлює гарантію обмеження звільнення для жінок, які мають дітей віком до трьох років, та передбачає можливість такого звільнення лише у випадку повної ліквідації підприємства й за умови обов`язкового працевлаштування.

Ця норма є імперативною і жодних винятків не має.

Зазначена правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 листопада 2018 року (справа № 805/80/16-а) та від 31 березня 2020 року (справа № 266/4208/16-а).

Позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на день звільнення 10 травня 2019 року дитині не виповнилось трьох років, а тому позивач підпадала під дію гарантій, встановлених ч. 3 ст. 184 КЗпП України, і не могла бути звільнена за ініціативою суб`єкта призначення (роботодавця) без обов`язкового працевлаштування.

Зазначені обставини не враховані судом першої інстанції, що призвело до неправильного вирішення справи.

При виборі способу захисту прав та інтересів позивача апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

За висновками Європейського суду з прав людини, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Питання ефективного способу захисту неодноразово розглядалось Європейським судом з прав людини, який, зокрема у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, у якій би формі вони не забезпечувалися у національному правовому полі. Суд також підкреслив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача апеляційний суд враховує, що позивач просила визнати протиправними дії відповідача щодо її звільнення, проте її права та інтереси порушені наказом відповідача від 10 травня 2019 року № 749-о «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку з чим для повного відновлення порушених прав та інтересів позивача цей наказ підлягає визнанню протиправним і скасуванню, а позивач - поновленню на посаді, з якої вона була незаконно звільнена.

За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника згідно з частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року № 108/95-ВР визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середнього заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно із ч. 3, 4 п. 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної ( годинної) заробітної плати за два місяці роботи.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою відповідача, середньоденна заробітна плата позивача за останні два повни місяці роботи (березень-квітень 2019 року) складає 470,23 грн. Зазначені у довідці відомості позивачем не оспорюються.

Часом вимушеного прогулу позивача є період з 13 травня 2019 року (перший робочий день після звільнення) по день ухвалення судового рішення про поновлення позивача на посаді 1 червня 2020 року, а відтак позивач перебувала у вимушеному прогулі 265 робочих днів.

Відповідно розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача за час вимушеного прогулу вираховується шляхом множення середньоденного заробітку (470,23 грн) на число робочих днів за період вимушеного прогулу (265 днів) та становить 124 610,95 грн.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Отже, позов підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Оскільки справа є справою незначної складності відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 40/2839/19 скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Головного управління Пенсійного фонду України і Кіровоградській області від 10 травня 2019 року № 749-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу супроводження інформаційних систем та електронних реєстрів № 3 управління інформаційних систем та електронних реєстрів головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області з 10 травня 2019 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 травня 2019 року по 1 червня 2020 року в розмірі 124 610 (сто двадцять чотири тисячі шістсот десять) гривень 95 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко