Справа № 420/1687/20
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 420/1687/20
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, міського голови Одеської міської ради, юридичного департаменту Одеської міської ради, управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, комунального підприємства ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, встановлення відсутності компетенції,-

В С Т А Н О В И Л А :

28 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, міського голови Одеської міської ради, юридичного департаменту Одеської міської ради, управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, комунального підприємства ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ, в якій просила:

1. визнати протиправною бездіяльність управління ДАБК Одеської міської ради щодо не реєстрації повідомлення від 28.02.2019 року «Про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI)» за № 01-16/366д/д, за адресою: АДРЕСА_1 . Одеса АДРЕСА_2 Приморський район АДРЕСА_2 вул АДРЕСА_3 Канатна АДРЕСА_4 а в Єдиному реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (далі вимога 1);

2. зобов`язати управління ДАБК Одеської міської ради зареєструвати повідомлення від 28.02.2019 року «Про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI)» за № 01-16/366д/д, за адресою: АДРЕСА_5 Канатна АДРЕСА_4 а в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (далі вимога 2);

3. встановити відсутність компетенції (повноважень) управління ДАБК Одеської міської ради щодо проведення перевірки за направленням для проведення планового (позапланового) заходу від 04.03.2019 року за № 000415 (далі вимога 3);

4. встановити відсутність компетенції (повноважень) управління ДАБК Одеської міської ради щодо складання висновків акту № 000415 від 11.03.2019 року, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності (далі вимога 4);

5. встановити відсутність компетенції (повноважень) управління ДАБК Одеської міської ради щодо складання вимог припису від 11.03.2019 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил за адресою: АДРЕСА_4 (далі вимога 5);

6. встановити відсутність компетенції (повноважень) управління ДАБК Одеської міської ради щодо складання висновків протоколу про адміністративне правопорушення від 11.03.2019 року про вказування недостовірних даних в поданому повідомленні, щодо необхідності проведення експертизи проектної документації, складеного щодо реконструкції квартири АДРЕСА_6 (далі вимога 6);

7. встановити відсутність компетенції (повноважень) управління ДАБК Одеської міської ради щодо складання висновків протоколу про адміністративне правопорушення від 11.03.2019 року щодо не забезпечення технічного нагляду, складеного щодо реконструкції квартири АДРЕСА_6 (далі вимога 7);

8. встановити відсутність компетенції (повноважень) управління ДАБК Одеської міської ради щодо складання висновків протоколу про адміністративне правопорушення від 11.03.2019 року щодо не забезпечення здійснення авторського нагляду за будівництвом, складеного щодо реконструкції квартири АДРЕСА_6 (далі вимога 8);

9. визнати протиправним та скасувати постанову № 231/19 від 25.03.2019 року управління ДАБК Одеської міської ради, по справі про адміністративне правопорушення, винесену відносно ОСОБА_1 та закрити провадження по адміністративній справі (далі вимога 9);

10. визнати протиправним та скасувати постанову № 232/19 від 25.03.2019 року управління ДАБК Одеської міської ради, по справі про адміністративне правопорушення, винесену відносно ОСОБА_1 та закрити провадження по адміністративній справі (далі вимога 10);

11. визнати протиправним та скасувати постанову № 233/19 від 25.03.2019 року управління ДАБК Одеської міської ради, по справі про адміністративне правопорушення, винесену відносно ОСОБА_1 та закрити провадження по адміністративній справі (далі вимога 11);

12. визнати протиправною бездіяльність управління ДАБК Одеської міської ради, щодо не передачі вищестоящому органу (вищестоящій посадовій особі), скарг ОСОБА_1 від 03.04.2019 року на постанови №231/19, №232/19, №233/19 від 25.03.2019 року по справам про адміністративне правопорушення, винесених відносно позивача (далі вимога 12);

13. визнати протиправною бездіяльність Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Одеського міського голову, щодо порядку розгляду скарг на постанови №231/19, №232/19, №233/19 від 25.03.2019 року по справам про адміністративне правопорушення, винесених відносно ОСОБА_1 (далі вимога 13);

14. визнати протиправною бездіяльність Юридичного департаменту Одеської міської ради, щодо відмови у резервуванні адреси квартирі, згідно поданого позивачем замовлення на отримання послуг з ведення адресного реєстру міста Одеси від 23 січня 2019 року № 75 про резервування адреси квартири (далі вимога 14);

15. зобов`язати Юридичний департамент Одеської міської ради надати довідку з адресного реєстру міста Одеси про резервування адреси квартири АДРЕСА_6 (далі вимога 15);

16. зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, видати розпорядження про присвоєння адреси квартири АДРЕСА_6 (далі вимога 16);

17. визнати протиправною бездіяльність Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та комунального підприємства «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ», щодо не відкриття особистих рахунків квартири АДРЕСА_6 для нарахування комунальних послуг (далі вимога 17);

18. зобов`язати комунальне підприємство «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» відкрити особисті рахунки квартири АДРЕСА_6 для нарахування комунальних послуг (далі вимога 18).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто на підставі пункту 6 частини 4 статті 169 КАС України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить увалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зокрема, апелянт зазначає, що вимоги щодо реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та вимоги щодо присвоєння адреси житловому приміщенню хоч і мають різних відповідачів, але пов`язані між собою та відносяться до одного предмету спору процедури проведення та реєстрації, реконструкції, реєстрації квартири. Управління ДАБК Одеської міської ради та юридичний Департамент Одеської міської ради відносяться до виконавчого органу Одеської міської ради та виконують функції делеговані їм останньою, як місцевим органом влади суб`єктом владних повноважень, що спростовує твердження суду першої інстанції щодо неможливості об`єднання позову на підставі відмінності відповідачів. Крім того, судом першої інстанції невірно визначено поняття суб`єкта владних повноважень. Згідно п. 7, ч. 1, ст. 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є КП ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» при здійсненні ним владно управлінських функцій на основі статуту та додатку до рішення ОМР №1449-V від 04.07.2007 року, в тому числі при виконанні делегованих повноважень. Сумніви суду щодо статусу суб`єкта владних повноважень КП ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» не є підставою для повернення позовної заяви згідно п. 6, ч. 4, ст. 169 КАС України, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 180 КАС України це питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, яке потребує вирішення у підготовчому засіданні суду. Твердження суду першої інстанції, що відносини між апелянтом та КП ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» носять цивільно-правовий характер є хибними, оскільки з даним відповідачем ОСОБА_1 не заключала жодних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Крім того, судом першої інстанції грубо порушено права апелянта на апеляційне оскарження, оскільки в резолютивній частині оскаржуваної ухвали визначено спосіб подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 312 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначав, що позивач у позовній заяві порушила правила об`єднання позовних вимог, оскільки об`єднала декілька позовних вимог, зокрема вимоги щодо реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт та вимоги щодо присвоєння адреси житловому приміщенню, тобто вимоги, в яких предмет спору та відповідачі є різними.

Крім того, позивачем заявлено вимоги цивільно-правового характеру до комунального підприємства «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ», який не є суб`єктом владних повноважень в розумінні норм КАС України.

Судова колегія частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

На думку суду апеляційної інстанції, для правильного вирішення оскаржуваних правовідносин та встановлення підстав для повернення позову, відповідно до п. 6 ч.4 ст. 169 КАС України, необхідно визначити предметну підсудність та відповідність заявлених позивачем вимог юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, оцінці підлягає відповідність дій суду першої інстанції процесуальним нормам та їх спрямованість на забезпечення виконання завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

Частиною 1 ст. 172 КАС України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Згідно з пунктом 6 частини четвертої статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частинами 4, 5 статті 172 КАС України встановлено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом, та, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку щодо неможливості об`єднання позивачами в одне провадження позовних вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства та за правилами виключної підсудності різним судам.

В той же час, згідно із ч. 6 ст. 172 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою повернення позовної заяви, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, є порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог та неможливість їх роз`єднання судом у порядку, передбаченому ст. 172 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 в рамках розгляду даної справи заявлено вісімнадцять позовних вимог до шести різних відповідачів та підлягають розгляду за правилами адміністративного та цивільного судочинства.

Пунктом 1 та абз.2 п.2 ч.1ст.4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених статтею 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги №17-18 щодо відкриття особистих рахунків квартири АДРЕСА_6 , заявлені до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та комунального підприємства «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» носять цивільно-правовий характер та підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до договору купівліпродажу від 20.11.2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №146143983 від 20.11.2018 року ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судова колегія зазначає, що відкриття особистого рахунку квартири для нарахування комунальних послуг здійснюється з метою наступного складення договорів щодо надання жилого-комунальних послуг.

Отже, звернення ОСОБА_1 до суду в частині позовних вимог №17-18 зумовлене необхідністю захисту її майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця ? надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність факту укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг з КП ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ не змінюють характер оскаржуваних правовідносин, які виникли з метою реалізації прав та обов`язків позивача щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном (квартирою) на власний розсуд, а отже підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2.1 статуту КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ», затвердженого рішенням Одеської міської ради № 1449-V від 04.07.2007 року підприємство створене з метою задоволення міських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, торгівельної та іншої господарської діяльності з метою отримання прибутку в порядку передбаченому законодавством.

Предметом діяльності Підприємства є організаційне забезпечення поточного утримання, ремонту та благоустрою житлового фонду, нежитлових споруд, їх інженерного обладнання та прилеглих територій, організація надання різного виду послуг, пов`язаних з експлуатацією, утриманням та ремонтом житлового та нежитлового фонду і одержання прибутку в інтересах Засновника (Одеської міської ради).

З урахуванням зазначеного КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» не здійснює публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Вірним є висновок суду, що КП «ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ» не є суб`єктом владних повноважень в розумінні норм КАС України.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VII Перехідних положень КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до ст. 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Оголошення про створення та забезпечення функціонування ЄСІТС було опубліковано Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" № 229 (6984) 01 грудня 2018 року.

У подальшому, у газеті "Голос України" (№ 42 (7048) від 01 березня 2019 року) опубліковано повідомлення Державної судової адміністрації України, згідно якого (відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28 лютого 2019 року № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування ЄСІТС), Державна судова адміністрація України повідомила про відкликання оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229 (6984) від 01 грудня 2018 року).

З урахуванням зазначеного апелянт здійснює подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, проте з урахуванням принципу пропорційності, вправі на безпосереднє звернення із апеляційною скаргою до апеляційного суду відповідно до ст. 297 КАС України.

З урахуванням зазначеного судом першої інстанції не допущено порушення прав ОСОБА_1 в частині зазначення способу подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 172 КАС України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Колегія суддів наголошує, що відповідно до вищенаведених положень процесуального законодавства, суд першої інстанції з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті може роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження.

Окрім того, суд першої інстанції не позбавлений можливості відмовити у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог або закрити провадження у справі в частині позовних вимог, а не повертати позовну заяву в цілому, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 169, ч. 4 ст. 172 КАС України, через те, що частина заявлених позовних вимог не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Всупереч вищенаведеним нормам КАС України, суд першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, застосував пункт 6 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернувши позовну заяву.

При цьому суд першої інстанції не надав оцінку іншим заявленим вимогам та можливості їх розгляду в рамках адміністративного судочинства.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що, повертаючи позовну заяву, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи та зміст позовних вимог, що призвело до неправильного застосування норм процесуального права та помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зауважити, що питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, як свідчить позиція суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, міського голови Одеської міської ради, юридичного департаменту Одеської міської ради, управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, комунального підприємства ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНИЙ СЕРВІС ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, встановлення відсутності компетенції.

Згідно з положеннями ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, а справа - направленню до Одеського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження, з урахуванням приписів ст.ст.160, 161, 172 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 315, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 03 березня 2020 року скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко