Справа № 160/2618/20
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року Справа № 160/2618/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області про визнання дій та рішення протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -
05.03.2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року вказана позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій документів, що додані до позовної заяви, для відповідача; уточненої позовної заяви, в якій чітко зазначити у позовних вимогах дату та номер оскаржуваного рішення, а також подати копії цього уточненого позову відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі.
На виконання вимог ухвали суду від 10.03.2020р. позивачем до суду 13.04.2020р. надана заява, якою усунуті недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2020 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії і відкрито провадження в адміністративній справі №160/2618/20 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 07.05.2020 року, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Також вказаною ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).
21 травня 2020 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі, посилаючись на те, що за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 06.12.2019р. та 03.02.2020р. про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та доданих до них документів в призначенні пенсії було обґрунтовано відмовлено, оскільки при розрахунку стажу позивача до страхового стажу останнього не зараховано період його роботи з 1992 по 29.06.1995р., так як в трудовій книжці відсутній запис про звільнення з роботи завірений печаткою, а також позивачем не надано довідки про заробітну плату за означений період. Актом № 301/10.3-13 від 24 січня 2020 року щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питань достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії, також встановлено відсутність даних про заробітну плату та підтвердження роботи позивача за період з 1992 року по 29.06.1995р. Натомість, періоди роботи, які позивач просить зарахувати до стажу, а саме з 1976 року по 1990 роки, вже включенні і зараховані пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним протоколом призначення, окрім цього листом ГУ ПФУ у Дніпропетровській області від 07.02.2020р. №0400-0324-8/942, на який також посилається й позивач у своїй позовній заяві, також зазначено, що до стажу ОСОБА_1 не враховано тільки періоди його роботи з 1992 року по 29.06.1995 року у зв`язку із відсутністю запису про звільнення. Таким чином, загальний стаж позивача, враховуючи періоди його роботи з 1976 року по 1990 роки, становить 24 роки 11 місяців і 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на загальних підставах. У зв`язку з вищезазначеним право на пенсію згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у позивача відсутнє. Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області діяло в межах повноважень та згідно з діючим законодавством.
Також 21.05.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 21.04.2020 року, разом з відзивом на позовну заяву, відповідачем до канцелярії суду надано копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Приписами ч.5 ст.250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 243, 250, 257, 258, 263 КАС України, а також з урахуванням того, що з 12.05.2020 р. по 29.05.2020 р. включно, суддя Турова О.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 06 грудня 2019 року звернувся до Синельниківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
До вказаної заяви позивачем надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, а саме: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки НОМЕР_2 ; копія атестату № НОМЕР_6; архівні довідки № Б-330 від 04.12.2019 р., № 329 від 04.12.2019 р., № Б-331 від 04.12.2019 р., № Б-332 від 04.12.2019 р. та № Б-106 від 05.12.2019 р.; довідка із СВОП про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення форми ОК-5 від 06.12.2019 р.
Листом відділу з питань перерахунків пенсій № 19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 20.01.2020 року № 15/03.23-15 ОСОБА_1 повідомлено про неможливість призначення пенсії за віком через не зарахування періодів його роботи у радгоспі з 1976 року по 01.03.1990 року до страхового стажу, так як в трудовій книжці відсутній відповідний запис, хоча цей період і підтверджується уточнюючою довідкою, але у зв`язку із відсутністю на час надання цього листа акта перевірки факту роботи, вказаний період роботи не було зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 , а також не було зараховано до його страхового стажу і період роботи з 16.07.1990р. по 28.05.1995р. через відсутність запису у трудовій книжці про звільнення завіреного печаткою.
В період з 23.01.2020р. по 24.01.2020р. фахівцем Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області проведено перевірку наданої позивачем архівної довідки №Б-106 від 05.12.2019р. про стаж та заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1976р. по 01.03.1990р., виданої архівним відділом Славгородської селищної ради на ОСОБА_1 , за результатами якої складено Акт №301/10.3-13 від 24.01.2020р. щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії.
Відповідно до вказаного Акта №301/10.3-13 від 24.01.2020р. проведеною перевіркою не виявлено розбіжностей між первинними документами та даними, заявленими в архівній довідці №Б-106 від 05.12.2019р. про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1976р. по 01.03.1990р. на ОСОБА_1
03 лютого 2020 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Синельниківського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком.
До цієї заяви позивачем повторно надано пакет документів на підтвердження загального трудового і страхового стажу, а саме: копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію трудової книжки НОМЕР_2 ; копія диплому (свідоцтво, атестат) про навчання № НОМЕР_5 та № НОМЕР_3 ; довідка із СВОП про заробітну плату з 01.07.2000 р. по день звернення форми ОК-5 від 03.02.2020 р.; Акт перевірки № 301/10.3-13 від 24.01.2020р.
Листом №0400-0324-8/942 від 07.02.2020 року Відділ з питань перерахунків пенсій №19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повідомив ОСОБА_1 про відмову в призначенні йому пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через те, що загальний стаж позивача становить 24 роки 11 місяців і 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на загальних підставах, оскільки згідно з чинним законодавством для призначення пенсії за віком на дату виникнення права загальний стаж має становити 26 років. Також у вказаному листі зазначено про неможливість зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 1992р. по 29.06.1995р. через відсутність запису у трудовій книжці про звільнення завіреного печаткою.
Незгода позивача з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу починаючи з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року за наявністю страхового стажу не менше 26 років.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) вказаного Закону, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Частиною 2 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Пунктом 1.2 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993р. у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі №439/1148/17.
Відповідно до п.п.5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства в колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
З наведеного вище наведені приписи ч.2 ст.56 Закону №1788-XII та п.5 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, наявність у трудовій книжці колгоспника відомостей про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання є обов`язковим, оскільки при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується лише час роботи за фактичною тривалістю.
Відповідно до п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.
Згідно з п.п.3 п.4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до розділу «Відомості про роботу» трудової книжки колгоспника № 121, дата заповнення 21 квітня 1977 р., копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 :
- 01.07.76 р. за 1976 р. «Різні» - вироблених мінімумів людино-днів за рік - 91, при встановленому мінімумі - 250;
- 08.12.77 р. за 1977 р. «Різні» - вироблених мінімумів людино-днів за рік - 168, при встановленому мінімумі - 275;
- вибув з членів колгоспу відповідно наданої заяви від 01.11.77 р. протокол № 18.
Також відповідно до розділу «Відомості про роботу» трудової книжки колгоспника № б/н, дата заповнення 18 квітня 1989 р., копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 :
- 16.03.90 р. за 1989 р. «Тракторист» - вироблених мінімумів людино-днів за рік - 186, при встановленому мінімумі - 186;
- 16.03.90 р. за 1990 р. «Тракторист» - вироблених мінімумів людино-днів за рік - 47, при встановленому мінімумі - 46;
- звільнений з членів колгоспу за власним бажанням від 01.03.90 р. протокол № 3.
Відповідно до архівної довідки № Б-106 від 05.12.2019 р., в документах архівного фонду колгоспу ім. газети «Правда» Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області в книгах обліку колгоспників відпрацьовані дні та заробітна плата ОСОБА_1 складають: за 1976 р. відпрацьовано 91 людино-днів, за 1977 р. - 188 людино-днів, за 1978 р. - 103 людино-днів, за 1979 р. - 188 людино-днів, за 1989 р. (з 20 травня) - 186 людино-днів, за 1990 р. (з 01 березня 1990 р.) - 63 людино-днів.
Також Актом щодо дотримання вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування з питання достовірності документів, наданих для призначення (перерахунку) пенсії № 301/10.3-13 від 24 січня 2020 року, зокрема, встановлено, що розбіжностей між первинними документами та даними, заявленими в архівній довідці від 05.12.2019 р. 3 Б-106 про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.01.1976 р. по 01.03.1990 р. на ОСОБА_1 , не встановлено.
Дослідивши ІКІС ПФУ форма PC-право, який містяться в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 (алгоритм розрахунку: пенсія за віком), суд також встановив, що у спірний період, який вказується позивачем, а саме: 1976, 1977, 1989, 1990 р.р., Головним управлінням Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області було зараховано наступні періоди до його страхового стажу: 01.09.1975 р. - 30.08.1976 р. навчання у вищих/середніх навчальних закладах - 1 р. 0 міс. 0 дн.; 31.08.1976 - 31.12.1976 р. робота в колгоспі з 1966 р. - 0 р. 3 міс. 15 дн. (91т); 01.01.1977 р. - 31.12.1977 р. робота в колгоспі з 1966 р. - 0 р.7 міс10 дн. (188 т.); 01.01.1978 - 31.12.1978 р. робота в колгоспі з 1966 р. - 0 р.4 міс 6 дн. (103 т.); 01.01.1979 р. - 31.12.1979 р. робота в колгоспі з 1966 р. - 0 р.7 міс10 дн. (188 т.); 20.05.1989 р. - 01.03.1990 р. робота в колгоспі з 1966 р. - 0 р.9 міс 12 дн.
Крім того, суд зауважує, що відповідачем у своєму відзиві на позовну заяву, також підтверджується той факт, що періоди роботи, які просить зарахувати до стажу позивач, а саме: з 1976 року по 1990 рік, включені і зараховані пенсійним органом до страхового стажу позивача, проте загальний стаж, з врахуванням вищезазначених періодів становить 24 роки 11 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на загальних підставах.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , в частині зобов`язання відповідача зарахувати до його стажу роботи, що дає право на пенсію за віком, наступні періоди: у колгоспі ім. газети «Правди» на посаді «Різні» у 1976 році - 91 людино-днів, у 1977 році - 188 людино-днів, у 1978 році - 103 людино-днів, у 1979 році - 188 людино-днів, у 1989 році - 186 людино-днів, у 1990 році - 63 людино-днів, що разом складає 819 людино-днів, що в перерахунку на календарні дні для розрахунку страхового стажу для призначення пенсії складає 2 роки, 2 місяці і 29 календарних днів (із розрахунку 365 календарних днів у році та 30 днів у місяці) є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки спір щодо зарахування вищевказаних періодів роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу фактично відсутній і відповідачем самостійно навіть до звернення позивача до суду з цією позовною заявою здійснено таке зарахування, що свідчить про відсутність порушення відповідачем прав позивача з цього приводу.
При цьому, як зауважується відповідачем та не заперечується самим позивачем у власній позовній заяві, листом відділу з питань перерахунків пенсій № 19 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від №0400-0324-8/942 від 07.02.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні до його страхового стажу саме періоду роботи з 1992 року по 29.06.1995 року, так як в трудовій книжці позивача відсутній запис про звільнення з роботи.
Так, судом встановлено, що позивачем при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком подано трудову книжку ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 , дата заповнення 19.03.1990 р., копія якої міститься в матеріалах справи.
Щодо періоду роботи позивача з 1992 року по 29.06.1995 року, який не врахований відповідачем до страхового стажу, судом встановлено, що в трудовій книжці ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 , дата заповнення 19.03.1990 р., наявні записи №3 та №4 про те, що на підставі наказу №117к від 14.07.1990р. з 16.07.1990р. ОСОБА_1 прийнято в якості водія ІІІ класу до «Совхоз Революционер» (мовою оригіналу), а на підставі наказу №23К від 18.02.1991р. з 15.02.1991р. позивача переведено трактористом першого класу «Совхоз Революционер» (мовою оригіналу).
При цьому запис про звільнення ОСОБА_1 з вказаної посади з «Совхоз Революционер» в трудовій книжці відсутній, натомість наявний наступний запис №5 про те, що відповідно до наказу № 66К від 29.05.1995р. з 29.05.1995р. позивача прийнято водієм третього класу «Совхоз Революционер» (мовою оригіналу).
Таким чином, трудова книжка позивача не містить жодних записів про період роботи ОСОБА_1 після 15.02.1991р. та до 29.06.1995р. у «Совхоз Революционер» (мовою оригіналу).
За наведених обставин, суд погоджується з позицією відповідача, викладеною ним у листі від №0400-0324-8/942 від 07.02.2020 року, щодо не підтвердження записами трудової книжки позивача періоду його роботи з 1992 року по 29.06.1995 року та про неможливість врахування вказаного періоду роботи ОСОБА_1 до його страхового стажу через відсутність у трудовій книжці позивача запису про звільнення з роботи.
Водночас, суд зауважує, що в вищезазначеному листі відповідачем також доводилось до відома позивача, що в разі доопрацювання даних документів в 3-х місячний термін призначення пенсії буде здійснено з дати виникнення права, якщо доопрацювані документи будуть надані після 3-х місячного терміну, призначення пенсії буде проведено відповідно до ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; документи необхідно надати до Синельниківського відділу обслуговування громадян (сервісного центру).
При цьому самим ОСОБА_1 ані відповідачу, ані до суду не надано будь-яких доказів (первинних документів, уточнюючих або архівних довідок тощо), передбачених п.2 Порядку №637, на підставі яких можливо було встановити його трудовий стаж у вищевказаний період, за відсутності відповідних записів у трудовій книжці.
Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з недостатністю трудового стажу (26 років) - право на пенсію згідно зі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у ОСОБА_1 відсутнє, тому відмова відповідача у призначенні позивачеві пенсії за віком є правомірною.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд при вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , вчиненні в порядку та у спосіб, що визначені чинним законодавством, в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано і правомірно. В той час, як твердження позивача про порушення його прав, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, відповідно до ст.139 КАС України не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст.241-246, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 01.06.2020 року.

Суддя О.М. Турова