Справа № 815/4967/15
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2020-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 травня 2020 року

Київ

справа №815/4967/15

касаційне провадження №К/9901/26240/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Білоуса О.В., Шипуліної Т.М.,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2015 (суддя Потоцька Н.В.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 (судді: Зуєва Л.Є., Шевчук О.А., Федусик А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Котовської ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 25.06.2015 № 17772-17 про визначення грошового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 8969,05 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що підстави для справляння з нього податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2014 рік відсутні, оскільки житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належав позивачу до 16.03.2015, відповідно до підпункту 266.2.1, підпункту «г» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (у редакції, чинній з 01.01.2015) не є об`єктом оподаткування, оскільки непридатний для проживання. Відповідно до висновку Експертного звіту від 24.07.2015 №5 установлено, що будівельна готовність двоповерхового житлового будинку з мансардним поверхом складає 56%. Дана будівля не може бути використана в якості житлового будинку.

Одеський окружний адміністративний суд постановою від 08.12.2015 у задоволені адміністративного позову відмовив.

Одеський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 18.02.2016 залишив без змін постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2015.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач у 2014 році мав об`єкт оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач не довів, що цей об`єкт непридатний для проживання, оскільки за вимогами Податкового кодексу такий статус може бути підтверджений лише рішенням сільської, селищної, міської ради, а також отриманої на підставі такого рішення довідки, де зазначена інформація про непридатність для проживання у такому приміщенні. Власники можуть звернутися до контролюючого органу із відповідною заявою та долучити до неї таку довідку. Висновок експертного звіту не є допустимим доказом, який за вимогами закону підтверджує непридатність нерухомого об`єкта для проживання.

ОСОБА_1 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, неповне та неправильне дослідження доказів, що призвело до невідповідності висновків обставинам справи. Так, позивач надав суду апеляційної інстанції довідку Виконавчого комітету Куяльницької сільської ради Котовського району від 22.12.2015 № 1619 про те, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , не зданий в експлуатацію та непридатний до проживання, а також довідку цієї сільської ради від 22.12.2015 № 1618 про те, що в цьому будинку зареєстрованих та проживаючих громадян немає. Проте суд апеляційної інстанції ці довідки залишив поза увагою та не оцінив. Згідно з висновком Експертного звіту № 5/24.07.2015 установлено, що будівельна готовність двоповерхового житлового будинку з мансардним поверхом складає 56 %. Ця будівля не може бути використана як житловий будинок. Суд безпідставно визнав Експертний звіт неналежним та недопустимим доказом тій обставині, що житлова нерухомість непридатна для проживання, адже відповідно до статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України висновок експерта є доказом, на підставі якого встановлюється наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 11.04.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Верховний Суд ухвалою від 25.05.2020 призначив справу до касаційного розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін на 26.05.2020.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Білоус О.В., Шипуліна Т.М.

Відповідно до статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка застосовується судом касаційної інстанції згідно з вимогами пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, виходить з такого.

Суди попередніх інстанцій установили такі обставини.

Згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2010 у справі №2-815/2010 ОСОБА_1 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Цей будинок належав ОСОБА_1 до 16.03.2015, оскільки відповідно до договору дарування житлового будинку від 16.03.2015 ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними господарчими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 .

Котовська ОДПІ Головного управління ДФС в Одеській області прийняла податкове повідомлення-рішення від 25.06.2015 № 17772-17 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 8969,05 грн за 2014 рік.

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин у 2014 році) (далі - ПК) до місцевих податків належить податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК визначено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової нерухомості.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки. Об`єкти житлової нерухомості поділяються на такі типи, зокрема, житловий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Житлові будинки поділяються на житлові будинки садибного типу та житлові будинки квартирного типу різної поверховості;

Підпунктом 265.2.1 пункту 265.1 статті 265 ПК передбачено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 265.3.1 пункту 265.3 статті 265 ПК базою оподаткування є житлова площа об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його часток.

Згідно з підпунктом 265.3.2 пункту 265.3 статті 265 ПК база оподаткування об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Згідно з підпунктом 265.4.1 пункту 265.4 статті 265 ПК база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 250 кв. метрів; в) для різних видів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 370 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 265.4.2 пункту 265.4 статті 265 ПК міські, селищні та сільські ради можуть встановлювати додаткові пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Органи місцевого самоврядування до 1 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням об`єкта житлової нерухомості відомості стосовно пільг, наданих ними відповідно до абзацу першого цього підпункту.

Згідно з підпунктом 265.5.2 пункту 265.5 статті 265 ПК ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для фізичних осіб встановлюються в таких розмірах: а) не більше 1 відсотка - для квартири/квартир, житлова площа яких не перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, житлова площа яких не перевищує 500 кв. метрів; б) 2,7 відсотка - для квартири/квартир, житлова площа яких перевищує 240 кв. метрів, або житлового будинку/будинків, житлова площа яких перевищує 500 кв. метрів; в) 1 відсоток - для різних видів об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких не перевищує 740 кв. метрів; г) 2,7 відсотка - для різних видів об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності одного платника податку, сумарна житлова площа яких перевищує 740 кв. метрів.

Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, який набрав чинності з 01.04.2014, до Податкового кодексу України внесені зміни, зокрема у статті 265: абзац перший підпункту 265.4.2 пункту 265.4 після слів «що перебувають у власності» доповнити словами «фізичних осіб або»; слова «житлова площа» в усіх відмінках замінити словами «загальна площа» у відповідному відмінку.

Отже, відповідно до зазначених змін протягом періоду з 01.04.2014 по 31.12.2014 розмір ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не змінився, проте законодавець вніс зміни до бази оподаткування, за якими оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є не житлова площа нерухомості, а її загальна площа.

Відповідно, до 31.03.2014 базою оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, була житлова площа об`єкта житлової нерухомості, у тому числі його часток, а з 01.04.2014 - загальна площа об`єкта житлової нерухомості, у тому числі його часток.

Відповідно до підпункту 265.5.1 пункту 265.5 статті 265 ПК України ставки податку встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Згідно з пунктом 10.3 пункту 10 статті 10 ПК місцеві ради обов`язково установлюють податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, єдиний податок та збір за провадження деяких видів підприємницької діяльності.

Відповідно до пункту 12.3 пункту 12 статті 12 ПК сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно з підпунктами 12.3.1, 12.3.2 статті 12 ПК установлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом. При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Зазначена норма розрізняє період опублікування рішення ради (період, який передує плановому), плановий період (період, в якому планується встановити місцевий податок) та наступний період (наступним за плановим період), кожен з яких має самостійне правове значення та не може співпадати в часі.

Підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК у разі якщо сільська, селищна або міська рада не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків та зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки та збори справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням мінімальної ставки місцевих податків та зборів.

Відповідно до підпункту 12.4.3 пункту 12.4 статті 12 ПК до повноважень сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів належать: до початку наступного бюджетного періоду прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів, зміну розміру їх ставок, об`єкта оподаткування, порядку справляння чи надання податкових пільг, яке тягне за собою зміну податкових зобов`язань платників податків та яке набирає чинності з початку бюджетного періоду.

Згідно з пунктом 12.5 статті 12.5 ПК офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Аналіз наведених положень свідчить, що місцеві ради мають обов`язково встановити (відповідним рішенням місцевої ради) місцевий податок і вирішити питання (на власний розсуд), чи запроваджувати податок (і в яких розмірах) на майно, відмінне від земельної ділянки. Місцеві ради мають приймати рішення про встановлення місцевих податків і зборів, здійснювати перегляд розміру ставок місцевих податків і зборів, бази та об`єкта оподаткування або продовжувати дію попередніх рішень, що були прийняті, щорічно, до початку наступного бюджетного періоду. Такі рішення мають бути оприлюдненими до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Наявність у ПК норм, які регулюють правила справляння податку, не є підставою для його справляння за відсутності відповідного рішення місцевої ради, оскільки Верховна Рада України відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 ПК лише визначає перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад. Відповідно ж до пункту 3.1 статті 3 ПК податкове законодавство України складається, в тому числі з рішень органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом. Тобто, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно - правовим актом з питань оподаткування, на який поширюється принцип стабільності податкового законодавства.

Якщо рішення місцевої ради про запровадження податку на майно, відмінне від земельної ділянки, перегляд розміру ставок місцевих податків і зборів, бази та об`єкта оподаткування або продовжувати дію попередніх рішень, що були прийняті не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування податку (плановому періоду), таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Установлені судом першої інстанції обставини свідчать, що Куяльницька сільська рада прийняла рішення від 21.11.2013№ 295-VI «Про встановлення місцевих податків та зборів на території Куяльницької сільської ради на 2014 рік», яким ввела, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Хоча це рішення і прийнято до початку наступного бюджетного періоду - 2014 року, проте воно було оприлюдненим до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період) (2014 рік), тому його норми могли бути застосовані не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим - 2014 роком, тобто 2015 року.

Зважаючи на викладене, підстави для справляння із позивача за 2014 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відсутні. Законодавчою перешкодою для цього є норми підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК.

Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, яка застосовується судом касаційної інстанції згідно з вимогами пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 № 460-IX) скасовує судові рішення і приймає нову постанову про задоволення позову повністю.

Керуючись статтями 344, 351, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08.12.2015 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016 скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Котовської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області від 25.06.2015 № 17772-17 про визначення ОСОБА_1 грошового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в сумі 8969,05 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

О.В. Білоус

Т.М. Шипуліна ,

Судді Верховного Суду