Справа № 725/1855/20
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/1855/20
Номер провадження 2-а/725/62/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2020 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючої судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Буковинської митниці ДМС про скасування постанови від 27 березня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 27 березня 2020 року Буковинською митницею ДМС винесено постанову, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 431646 грн. 69 коп.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що він, 18.02.2019 року ввіз в Україну через пункт пропуску Порубне Чернівецької митниці ДФС автомобіль «Мерседес-Бенц Спринтер» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , як громадянин Румунії. Його особа посвідчена паспортом гр. Румунії № НОМЕР_2 від 11.11.2019 року.

Вважає, що протокол та постанова митниці є невірними, так як в даних документах зазначається, що він ввіз в лютому місяці 2019 року транспортний засіб, використовуючи при цьому паспорт, який отримано ним через 9 місяців.

Також посилався на те, що під час проведення аналізу перетину митного кордону митним органом було встановлено, що він є громадянином України, тому має статус резидента. При ввезенні даного транспортного засобу в Україну він мав право помістити даний автомобіль в митний режим «тимчасове ввезення» лише після сплати митних платежів в сумі 143882,23грн.

Крім того вважає, що визначений постановою в справі про порушення митних правил розмір несплачених митних платежів не ґрунтується на належних допустимих доказах. Відповідно до матеріалів справи та змісту постанови в справі про порушення митних правил, розмір митних платежів був визначений на підставі службової записки №7.2-15-01-09/206 від 21.02.2020 року, складеної Управлінням адміністрування митних платежів Буковинської митниці ДМС, згідно якої сума необхідних для сплати податків та зборів при ввезенні вищевказаного транспортного засобу на митну територію України орієнтовано складає 143882,69 грн. При цьому, в цій же службовій записці зазначено, що вартість є орієнтованою, та для визначення точної вартості автомобіля потрібно провести експертну оцінку транспортного засобу.

Зазначав, що митний орган не провів оцінку транспортного засобу, а встановив митну вартість автомобіля, так як посадова особа, яка встановила дану вартість не є експертом, або оцінщиком, в порядку визначеному законодавством, а є посадовою особою відділу митної вартості та номенклатури, та його висновок не має статусу акту оцінки або висновку експерта.

Також просив врахувати, що автомобіль, про який йдеться в постанові митниці, був ним вивезений за межі митної території України 18.02.2020 року. Якщо врахувати вимоги ст. 374 та ст. 112 МК України митний режим «тимчасове ввезення» був завершений шляхом вивезення автомобіля за межі митної території України. Факт вивезення автомобіля за межі митної території України підтверджений митним органом, який ввів відповідні відомості до електронної бази даних. Однак в постанові митниці і в матеріалах справи відсутня правова оцінка даного факту. Оскільки автомобіль не перебуває на митній території України, тому вважає, що є всі підстави стверджувати про відсутність в його діях складу та події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Враховуючи наведене, просив скасувати постанову від 21.02.2020 року Буковинської митниці ДМС у справі про порушення митних правил №0233/40800/20 про визнання його винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу і повернути справу в митний орган для нового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, від нього через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності, поданий позов підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, від нього через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому вказав, що позовні вимоги не визнає, оскільки що відповідно до норм чинного законодавства, не зважаючи на наявність у позивача окрім громадянства України також паспорту громадянина Румунії, у правових відносинах з Україною він вважається громадянином України, а тому є резидентом та переміщуючи товари через митний кордон України зобов`язаний сплачувати необхідні митні платежі, проте пред`явивши митному контролю паспорт громадянина Румунії та переміщуючи при цьому через митний кордон України автомобіль марки «Мерседес-Бенц Спринтер» ухилився від сплати митних платежів тим самим вчинив правопорушення передбачене ст. 485 МК України. Вказані обставини були зафіксовані у протоколі про порушення митних правил, а також підтверджуються іншими доказами зібраними під час провадження по справі про ПМП. Що до визначення вартості транспортного засобу, то вважає, що у службовій записці Управління контролю митної вартості, класифікації походження товарів та прогнозування надходжень буковинської митниці Держмитслужби для визначення вартості транспортного засобу використовувалися інтернет ресурси, можливість використання яких передбачена Методикою. Крім того, в службовій записці вказані фактори, які б тали можливість більш точно визначити митну вартість автомобіля. Однак за відсутністю вказаних факторів, згідно положень Методики,митна вартість визначається за інформацією, отриманою з мережі Інтернет. Вважає, що позивача правомірно притягнуто до відповідальності, а постанову Буковинської митниці Держмитслужби від 27.03.2020 року винесено з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Крім того, згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, як убачається із змісту ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.489 МК України, посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ч. 1 ст. 493 МК України, провадження у справі про порушення митних правил здійснюють, крім випадків, передбачених частинами другою і третьою цієї статті, посадові особи митниці, в зоні діяльності якої було вчинено або виявлено таке порушення.

Відповідно до ст.458 МК України порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

Так, диспозицією ст. 485 МК України передбачено відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги.

Такі дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до ч. 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

Згідно п.3 ч.1 ст.292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Судом встановлено, що 18.02.2020 року відносно позивача складено протокол про порушення митних правил №0233/40800/20, відповідно до якого позивач під час переміщення через митний кордон транспортного засобу «Мерседес-Бенц Спринтер» реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою ухилення від зобов`язання забезпечити сплату митних платежів надав паспортний документ зі статусом «нерезидент», хоча має паспорт громадянина України. У зв`язку з цим позивач надавав документ, який є підставою для надання пільг, а саме незастосування заходів гарантування при ввезені транспортного засобу особистого користування, маючи статус "резидента" (а.с. 21-22).

На підставі вказаного протоколу про ПМП 27.03.2020 року в.о. начальника Буковинської митниці Держмитслужби Самушко І.К. за результатами розгляду матеріалів справи про порушення митних правил №0233/40802/20, винесено постанову, якою позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 485 МК України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів, а саме 431646,69 грн.

Крім того, зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач, з метою ухилення від сплати митних платежів, передбачених законодавством України, щодо транспортного засобу «Мерседес-Бенц Спринтер» реєстраційний номер НОМЕР_1 надано паспортний документ громадянина Румунії, що надає йому статусу «нерезидента», хоча останній є громадянином України, а тому фактично маючи статус «резидента» надав документ, який є підставою для несплати митних платежів в сумі 143882,23 грн., тим самим вчинив дії спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Таким чином, під час переміщення вказаного транспортного засобу через митний кордон України особа надала документ, який є підставою для несплати митних платежів при ввезенні транспортних засобів особистого користування, маючи статус «резидента».

Так, відповідно до пп. «в» п. 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами пп. «в» п. 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України;

Зі змісту ст. 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII, п. 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №185, а також п. 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22.11.1999 №201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом "Постійне проживання" або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 16 жовтня 2018 року по справі № 751/7809/16, відповідальність, передбачена санкцією ст. 485 МК України, настає у разі наявності мети - неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також заявлення неправдивих відомостей.

Таким чином, основоположним критерієм визначення особи резидентом чи нерезидентом у розумінні Митного кодексу України є її постійне місце проживання, а не її громадянство, оскільки нерезидентом може бути, зокрема, як громадянин України, так і громадянин іншої держави.

Для того щоб особа вважалася нерезидентом вона повинна відповідати певним критеріям характерним для нерезидентів України, а саме мати статус (бути) іноземця чи особи без громадянства або бути громадянином України, який має постійне місце проживання за межами України, у тому числі таким, який тимчасово перебуває на території України.

Разом з тим, відповідно до довідки ПП «Житилосенрвіс» від 27 лютого 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 34, звор. сторона).

Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач звертався із заявою про отримання дозволу на виїзд на постійне місце проживання в іншій країні або вихід його з громадянства України й відповідно не надано суду жодних належних доказів, які б підтверджували факт його постійного проживання за кордоном.

З урахуванням наведеного, враховуючи наявність у ОСОБА_1 громадянства України та Румунії, суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач визнається громадянином України.

Отже, провадженням у справі про порушення митних правил зафіксовано вчинення ОСОБА_1 дій, що мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України й відповідно позивач, як громадянин України при ввезенні на територію України автомобіля марки «Мерседес-Бенц Спринтер» реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був сплати передбачені законодавством митні платежі.

Таким чином, вищезазначені дії позивача мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, тобто дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Щодо розміру адміністративного стягнення визначеного в сумі 431646 грн. 69 коп., що становить 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, слід зазначити наступне.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 50 МК України, для нарахування митних платежів використовуються відомості, зокрема, про митну вартість товарів.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Зі змісту дослідженої у судовому засіданні службової записки від 21.02.2020 року встановлено, що митну вартість автомобіля марки «Мерседес-Бенц Спринтер» реєстраційний номер НОМЕР_1 було визначено орієнтовно у сумі 143882,23 грн., при цьому в службовій записці зазначено, що відомості щодо митної вартості транспортного засобу є інформативними і не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Крім того, запропоновано для більш точної інформації, щодо визначення митної вартості автомобіля звернутися до експертів товарознавців.

Отже, оскільки службова записка по даній справі має інформативний характер і визначена в ній сума не є точною, а орієнтовною, на її підставі не може бути визначено митну вартість транспортного засобу, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки санкція ст. 485 МК України передбачає стягнення у розмірі 300% саме несплаченої суми митних платежів.

При цьому, жодних доказів в підтвердження обґрунтованості визначеного відповідачем розміру несплачених позивачем митних платежів та спростування доводів позивача відповідачем, в порушення вимог ст. 77 КАС України, не надано.

Таким чином, службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки ставиться під розумний сумнів, не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу й відповідно основана на припущеннях.

Також, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів автотоварознавців, а також про відмову позивача надати транспортний засіб для проведення експертизи.

Таким чином, відповідачем не доведено правильність заявленої митної вартості автомобіля, уповноваженою посадовою особою митного органу, не в повній мірі були виконані вимоги ст. 489 МК України та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Аналогічні правові позиції містяться у постановах Верховного суду за наслідками розгляду справ від 20.02.2018 року №725/2009/17, від 24.04.2018 року №331/2608/17, від 20.02.2018 року № 725/2009/17.

За таких обставин, суд вважає, що дії митного органу під час притягнення ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами, у зв`язку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Враховуючи вищевказане та те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, суд вважає що справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України слід направити до Буковинської митниці Держмитслужби на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 5, 9, 72, 77, 80, 90, 94 242, 245, 246, 250, 255, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову від 21.02.2020 року Буковинської митниці ДМС у справі про порушення митних правил №0233/40800/20 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу та справу направити до Буковинської митниці Держмитслужби на новий розгляд.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Піхало Н. В.