Справа № 755/13853/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Астахова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Справа № 755/13853/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора роти № 2 батальйону № 2

Управління патрульної поліції у м. Києві

Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Копачова Олександра Миколайовича,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Департамент патрульної поліції

Національної поліції України

про визнання дій протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивачі) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Копачова Олександра Миколайовича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1449521 від 24.08.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було вчинено правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на протиправності оскаржуваної ним постанови, на недоведеності відповідачем вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності, зазначаючи, що в оскаржуваній постанові відсутнє посилання на будь-які докази, які б підтверджували наявність у діях позивача складу відповідного правопорушення.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2020 відкрито апеляційне провадження в цій справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

24.08.2019 о 00:45 год. позивач, під час керування автомобілем «Nisan», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гната Хоткевича був зупинений відповідачем.

Відповідачем у відношенні позивача складено постанову від 24.08.2019 серії ЕАВ № 1449521 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Зазначеною постановою ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Позивач, вважаючи зазначену постанову протиправною, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Конституції України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 19.1 «в» ПДР України передбачено, що в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Пунктом 33 ПДР України регламентовано дорожні знаки. У п. 5.16 визначено знак «Напрямки руху по смугах». Показує кількість смуг на перехресті і дозволені напрямки руху по кожній з них.

Частиною першою статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачені частиною першою статті 122.

У ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п`ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185--3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня винесення такої постанови.

У п. 4 Інструкції № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною 1 статті 122 КУпАП.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє колегії суддів прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Обставини, установлені судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту встановлення судом першої інстанції всіх обставин справи, колегія суддів встановила, що в оскаржуваній позивачем постанові від 24.08.2019 серії ЕАВ № 1449521 не зазначено жодних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем спірного правопорушення, зокрема технічного засобу, за допомогою якого зроблено відеозапис правопорушення, та/або відомостей про залучення свідків тощо /Т. 1 а.с. 5/.

Під час розгляду цієї справи відповідних доказів відповідачем також не було надано.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд звертає увагу на те, що позивача притягнуто до відповідальності за правопорушення, яке не підтверджується жодними належними і допустимими в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами.

Колегія суддів також відзначає, що в оскаржуваній постанові від 24.08.2019 серії ЕАВ № 1449521, окрім іншого, неправильно вказано місце зупинки транспортного засобу позивача, що визначено інспектором поліції як місце вчинення правопорушення, а саме зазначено: пров. Гната Хоткевича замість вул. Гната Хоткевича.

Отже, відповідачем не доведено правомірності прийняття оскаржуваної позивачем постанови.

При цьому, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України), який згідно з принципом офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності, та правомірність прийняття відповідної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Отже, відповідачем не доведено вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Приходячи до такого висновку, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме правову позицію, викладену ним в рішенні від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

З огляду на це, колегія суддів приходить до висновку щодо протиправності оскаржуваної позивачем постанови інспектора поліції.

Разом з тим, при визначенні способу захисту порушеного права позивача колегія суддів зазначає, що ст. 286 КАС України регламентовано виключний перелік повноважень адміністративного суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, такий спосіб захисту прав та інтересів позивача як визнання протиправними дій і постанови у справах цієї категорії КАС України не допускається, що відповідно до статті 9 КАС України зумовлює необхідність вийти за межі позовних вимог та задовольнити їх у спосіб, передбачений законодавством.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана позивачем постанова інспектора поліції від 24.08.2019 серії ЕАВ № 1449521 підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Отже, судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 317 КАС України, підставами для скасування рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати постанову від 24.08.2019 серії ЕАВ № 1449521 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, винесену інспектором роти № 2 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Копачовим Олександром Миколайовичем, та закрити справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 .

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 01 червня 2020 року.

Головуючий суддя

Судді: