Справа № 140/4404/20
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року ЛуцькСправа № 140/4404/20

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (далі відповідач, ГУ Держгеокадастру у Волинській області) про визнання протиправним та скасування наказу від 15.01.2020 №3-497/15-20-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, та зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.12.2018 позивач звернулась до ГУ Держгеокадастру у Волинській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у її власність орієнтовною площею 0,5 га, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, для ведення особистого селянського господарства.

За результатами розгляду даного клопотання відповідач направив письмову відповідь у формі листа від 09.01.2019 №К-3210/0-10/0/95-19, з якого вбачається, що вказана позивачем земельна ділянка не зазначена в Переліку земельних ділянок для безоплатної передачі у власність в Головному управлінні Держгеокадастру в області, тому відсутні підстави щодо розгляду питання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Не погодившись з такою відмовою відповідача позивач звернулась до суду з відповідним позовом для захисту своїх прав. Рішенням суду від 17.04.2019 позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ Держгеокадастру у Волинській області у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, згідно заяви від 05.12.2018, оформлену листом Головного управління Держгеокодастру у Волинській області 09.01.2019 року за №К-3210/0-10/0/95-19, зобов`язано ГУ Держгеокодастру у Волинській області повторно розглянути її заяву від 05.12.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області.

Позивач вказує, що тривалий час вказане рішення суду відповідачем не виконувалось, при тому вона намагалась вжити заходів для його примусового виконання. 15.01.2020 відповідач виніс наказ №3-497/Ґ5-20-СГ на виконання рішення суду від 17.04.2019, яким відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка розташована на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, орієнтовною площею 0,50 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з підстав відсутності пропозиції щодо погодження Будківської сільської ради Маневицького району щодо надання такого дозволу, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

ОСОБА_1 вважає протиправним наказ відповідача від 15.01.2020 №3-497/15-20-СГ, оскільки підстава для відмови у наданні дозволу не передбачена ч.7 ст.118 ЗК України. Вказує, що рішення у формі наказу не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості. Зазначене рішення прийнято не у спосіб, що визначений Земельним кодексом України. Воно порушує гарантовані конституцією права на землю, які підлягають судовому захисту, зокрема, шляхом скасування спірного рішення.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою суду від 30.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.27).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а.с.31-39) відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що відповідно до пункту 1 доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 №37732/0/1-14, пункту 2.1 рішення колегії Держземагентства України від 14.10.2014 №2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», введеного в дію наказом Держземагентства України від 15.10.2014 №328, пункту 1 доручення Віце-прем`єр-міністра України - Міністра регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.10.2014 №37732/0/1-14 та на підставі пункту 3 розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» Головним управлінням під час розгляду клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського виробництва державної власності до органів місцевого самоврядування направляються запити про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянам.

Так, Головним управлінням 12.07.2019 № 18-3-0.3¬4820/2-19 направлявся запит до Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області про висловлення позиції щодо можливості надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, на підставі якого земельна ділянка може бути передана у власність, для ведення особистого селянського господарства на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області гр. ОСОБА_1 , а саме Головне управління просило перевірити бажане місце розташування земельної ділянки на відповідність затвердженому генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній і землевпорядній документації розробленій на місцевому рівні, якими обґрунтовуються довгострокові стратегії планування та забудови територій населеного пункту і розвитку відповідної територіальної громади, а також висловити у найкоротший термін, з дня отримання запиту, позицію щодо можливості надання дозволу на розроблення документації із землеустрою. В результаті Головним управлінням отримано від Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області відповідь у формі рішення від 18.07.2019 за №37/5, в якому було зазначено про погодження надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства площею 0,20 га.

Звертає увагу суду на те, що Будківською сільською радою надано погодження на земельну ділянку площею на 0,20 га, коли в заяві позивач зазначала площу 0,50 га.

Отже, Головним управлінням правомірно не надано позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, яка знаходиться за межами населених пунктів с. Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,50 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, на підставі поданої ним заяви.

Водночас вказує, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. А тому позовна вимога про зобов`язання Головного управління прийняти відповідне рішення про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не підлягає до задоволення.

Вважає, що дії Головного управління відповідають вимогам законодавства, а відтак правомірні та обґрунтовані, з огляду на що просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2018 ОСОБА_1 звернулась до ГУ Держгеокадастру у Волинській області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка є частиною ділянки за кадастровим номером :04:002:0135, що розташована в селі Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області (а.с.41).

До вказаної заяви позивач додала копію паспорта, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, графічний матеріал місця розташування земельної ділянки, з якого слідує, що бажана земельна ділянка знаходиться за межами селя Кам`януха (а.с.42).

Листом від 09.01.2019 №К-3210/0-10/0/95-19 ГУ Держгеокадастру у Волинській області повідомило позивача про неможливість надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з тих підстав, що бажана земельна ділянка не включена в перелік земельних ділянок, які мають надаватись безоплатно у власність громадянам протягом І кварталу 2019 року.

Не погодившись з такою відмовою відповідача, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 позов задоволено частково: визнано протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Волинській області у наданні дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області згідно заяви від 05.12.2018, оформлену листом Головного управління Держгеокодастру у Волинській області 09.01.2019 року за №К-3210/0-10/0/95-19; зобов`язано Головне управління Держгеокодастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.6-14).

У жовтні 2019 року позивач звернулась до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області, де по факту невиконання рішення суду було відкрито кримінальне провадження №0003797, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.16).

Водночас на виконання рішення суду від 17.04.2019 у справі №140/386/19 Волинським окружним адміністративним судом 25.07.2019 видано виконавчий лист про зобов`язання Головного управління Держгеокодастру у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.12.2018 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області (а.с.15), який був пред`явлений до виконання.

07.10.2019 старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60225915 по примусовому виконанню виконавчого листа, виданого Волинським окружним адміністративним судом 25.07.2019, якою, зокрема, зобов`язано Головне управління Держгеокодастру у Волинській області виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.17).

Наказом від 15.01.2020 №3-497/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» ГУ Держгеокадастру у Волинській області відмовило позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,50 га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, з підстав відсутності пропозиції щодо погодження Будківської сільської ради Маневицького району щодо надання

дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,50 га, відповідно до пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с.21).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно із статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Згідно із частинами першою-третьою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Пунктом «б» частини першої статті 121 ЗК України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах, зокрема, для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Як передбачено частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним. Водночас, вмотивована відмова має містити пояснення з вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17, від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

Судом встановлено, що, звертаючись до відповідача з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, позивач подала необхідні документи, передбачені нормами ЗК України для розгляду їх по суті та прийняття рішення.

Натомість відповідач відмовив позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, лише з тих підстав, що відсутнє погодження Будківської сільської ради Маневицького району, яка фактично погодила надання такого дозволу на земельну ділянку площею 0,20 га, в той час як позивач просила надати дозвіл на 0,50 га.

Обґрунтовуючи відмову, відповідач покликався на наказ Держземагентством України від 15.10.2014 №328 «Про введення в дію рішень колегії Держземагентства України від 14.10.2014», зокрема - рішення колегії Держземагентства України №2/1 «Про обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності», яким запроваджено з 15.10.2014 обов`язкове врахування позиції органів місцевого самоврядування щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності.

Зазначеним рішенням колегії №2/1 передбачено обов`язкове направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою, і у разі надходження у десятиденний строк від органу місцевого самоврядування мотивованих заперечень стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, які безпосередньо передбачені законом, зокрема частиною 7 статті 118 та частиною 3 статті 123 Земельного кодексу України у задоволенні відповідного клопотання може бути відмовлено.

Отже, вказане рішення колегії Держземагентства України №2/1 фактично визначає ще одного суб`єкта земельних правовідносин при вирішенні питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, яким є сільська рада.

Водночас, перелік законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Підстава для відмови, яка була зазначена відповідачем, нормами ЗК України не передбачена.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі №813/4498/16, від 04.05.2020 у справі №813/2061/17 та враховується судом при вирішенні даного спору.

Таким чином наведені відповідачем обставини (відсутність погодження сільської ради) не є законними підставами для відмови у наданні дозволу, а відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправним та скасування наказу відповідача від 15.01.2020 №3-497/15-20-СГ підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області, суд зазначає наступне.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

У даній справі повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17 оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п. 36-39).

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким протиправно відмовив в його задоволенні.

З іншого боку, відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою (прийняти рішення такого змісту), якщо уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом і немає обґрунтованих сумнівів вважати, що він не надасть дозвіл, розглянувши заяву повторно.

Суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлено судом.

Суд наголошує, що відповідно до статті 118 ЗК України відповідач зобов`язаний або надати дозвіл позивачу на розроблення проекту землеустрою, або відмовити у наданні такого дозволу, але на законних підставах.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28.05.2020 в справі №819/654/17.

Таким чином, зважаючи на протиправну поведінку відповідача, яким позивачу двічі відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності на те законодавчих підстав, суд зазначає, що процес надання позивачу формальної відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою може тривати безкінечно.

Оскільки інших підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, визначених частиною сьомою статті 118 ЗК України, ні відповідачем, ні судом не встановлено, тому суд дійшов висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту порушеного права буде зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області.

Суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Така позиція суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 30.09.2019 у справі №818/17601/17.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку відповідач не довів суду, що прийняте ним рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту із землеустрою ґрунтується на нормах чинного законодавства; воно не може вважатися обґрунтованим, добросовісним і законним, оскільки відповідач відмовив у наданні зазначеного дозволу з підстав, які не передбачені законодавством.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача визначити відповідачу 30-денний строк для виконання рішення суду по даній справі, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Частиною другою статті 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги значимість виконання цього судового рішення для позивача, а також, що відповідачем повторно було відмовлено у видачі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та встановити відповідачу строк для подачі звіту про виконання цього судового рішення - місячний строк з дати набуття законної сили цим судовим рішенням.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 840,80 грн, сплачений згідно з квитанцією від 20.03.2020 №0.0..1 (а.с.5).

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 15 січня 2020 року №3-497/15-20-СГ «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, буд.67, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовною площею 0,5 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами села Кам`януха Будківської сільської ради Маневицького району Волинської області.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, буд.67, ) в 30-денний строк з моменту набрання даним рішенням суду законної сили подати до суду звіт про виконання судового рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Волинській області (43021, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Винниченка, буд.67, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок грн 80 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з врахуванням вимог пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій