Справа № 480/488/20
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2020-05-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2020 р. Справа № 480/488/20
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Воловика С.В.,
за участю секретаря судового засідання - Дараган Ю.П.,
представника позивача - Рішки Д.Ю.,
представника відповідача - Овсієнко Д.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/488/20
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Управління з питань праці Сумської міської ради
про визнання протиправною та скасування постанови,
У С Т А Н О В И В:
І. Позиція позивача.
За результатами інспекційного відвідування, згідно з актом від 06.11.2019, відповідач дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_1 ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України внаслідок використання праці ОСОБА_2 без укладання трудового договору. З метою усунення виявлених порушень, Управлінням Держпраці Сумської МР 18.11.2019 був направлений припис №ОМС-СМ 2108/1444/1443/АВ/П, а 13.12.2019 прийнята постанова №ОМС - СМ 2108/1444/1443/АВ/П/ТД/ФС про накладення штрафу в розмірі 125 190, 00 грн.
На переконання позивача, висновки Управління Держпраці Сумської МР про порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України є необґрунтованими, оскільки протягом червня-липня 2019 року ОСОБА_2 виконував роботу за цивільно-правовою угодою, не підпорядковуючись правилам внутрішнього трудового розпорядку і отримавши винагороду відповідно до умов договору.
Крім того, оскаржувана постанова на порушення п.п.2,3,7 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі Порядок КМУ №509), винесено не уповноваженою особою, з порушенням строків винесення рішення про розгляд справи про накладення штрафу та без забезпечення права особи на участь у розгляді справи.
За наведених обставин, ФОП ОСОБА_1 вважає оскаржувану постанову протиправною, а позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню.
ІІ. Заперечення відповідача.
Не погоджуючись з позовними вимогами, Управління Держпраці Сумської МР у відзиві (а.с.40-42) зазначило, що відповідно п.2 Порядку КМУ №509, ст.ст. 1,11,54 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, п.п.1.1, 2.2, 2.5, 2.8 Положення про управління з питань праці Сумської міської ради, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 26.07.2017 №2381-МР, оскаржувана постанова винесена повноважною особою, оскільки начальник управління з питань праці СМР, як керівник виконавчого органу, котрий здійснює контроль за додержанням законодавства про працю, наділений правом накладати штрафи за порушення законодавства про працю.
Стверджує, що оскільки виконання робіт за цивільно-правовим договором, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 19.06.2020 на певний визначений обсяг робіт - організацію робіт на площі Привокзальна м. Слов`янськ йдеться про процес роботи, а не виконання визначеного обсягу робіт у конкретний проміжок часу, вказане свідчить про трудовий характер відносин, а не виконання конкретної роботи за договором надання послуг, а тому позивач повинен був з даним працівником укласти трудовий договор.
За наведених обставин, відповідач вважає, що висновки акту інспекційного відвідування про порушення позивачем ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України внаслідок використання праці ОСОБА_2 без укладання трудового договору є обґрунтованими, а оскаржувана постанова правомірною, у зв`язку з чим, позовні вимоги не підлягають задоволенню.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 27.01.2020 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі № 480/488/20, підготовче засідання призначено на 18.02.2020 об 11 год. 00 хв., встановлені строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечень.
Ухвалою суду від 18.02.2020, занесеною до протоколу, задоволено клопотання представника позивача та відкладено підготовче засідання на 11 год. 00 хв. 05.03.2020.
Ухвалою суду від 05.03.2020 підготовче провадження по справі № 480/488/20 закрито, справа призначена до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 16.04.2020 о 10 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 16.04.2020, на підставі клопотання представника позивача, судове засідання відкладено на 19.05.2020 об 11 год. 00 хв.
Ухвалою суду від 15.05.2020, у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпусці, розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 25.05.2020.
IV. Обставини справи.
На підставі направлення Управління з питань праці Сумської міської ради №ОМС-СМ 2108/79 про проведення інспекційного відвідування від 30.10.2019, головними спеціалістами відділу з питань праці управління з питань праці Сумської міської ради Лазоренко М.А. та Овсієнко Д.Ю. проведено інспекційне відвідування Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з метою здійснення контролю за додержанням законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин за липень 2019 року (а.с.13).
За результатами відвідування, 06.11.2019 складений акт №ОМС-СМ 2108/1444/1443/АВ (а.с.14-18), згідно з яким, встановлені порушення частини 1 та 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з допущенням до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 .
У поданих Управлінню Держпраці запереченнях на акт інспекційного відвідування (а.с.19-20), позивач вказала, що нею та ОСОБА_2 укладена цивільно-правова угода від 19.06.2019 і за її умовами ОСОБА_2 працював не підпорядковуючись і не дотримуючись правил внутрішнього трудового розпорядку, не дотримуючись робочого режиму та інших вимог, які притаманні трудовому договору.
Листом № 635/19.2-11/91 від 18.11.2019 (а.с. 21), відповідач повідомив позивача, що заперечення до акту інспекційного відвідування не спростовують висновків про порушення статті 24 Кодексу законів про працю України та направив Припис про усунення виявлених порушень №ОМС-СМ 2108/1444/1443/АВ/П від 18.11.2019 року.
На підставі акту інспекційного відвідування №ОМС-СМ 2108/1444/1443/АВ від 06.11.2019, начальником Управління з питань праці Сумської міської ради 13.12.2019 прийнято Постанову №ОМС-СМ 2108/1444/1443/АВ/П/ТД/ФС про накладення на ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 125 190 грн. (а.с.36-37).
V. Норми права, які регулюють спірні правовідносини та їх застосування.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України "Про зайнятість населення" роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є:
- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;
- обов`язок роботодавця надати робоче місце;
- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З аналізу наведених норм, суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, 13.06.2019 у справі №815/954/18.
Згідно із ст. ст. 1, 2 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Відповідно до норм Цивільного кодексу України діє принцип свободи договору.
За приписами ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Отже, відносини, що виникають з цивільно-правового договору про надання послуг, не є тотожними з трудовими правовідносинами, а укладання цивільно-правового договору про надання послуг не свідчить про наявність трудових відносин між замовником та наданими виконавцем фізичними особами і може обумовлюватися свободою договору, визначеною Цивільним кодексом України. При цьому у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
VІ. Висновки суду щодо доводів сторін та вирішення спору.
У цій справі, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, посилаючись на ст.265 Кодексу закону про працю України, п.2 Порядку №295, наполягає на тому, що оскаржувана постанова була винесена не уповноваженою на те особою.
Суд не може погодитись з вказаною позицією представника позивача, виходячи з наступного.
За приписами ст. 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці: Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).
Згідно ст.1, ч.1 ст.11 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.
Як встановлено в судовому засіданні оскаржувану постанову було винесено начальником управління з питань праці СМР ОСОБА_3 (а.с.36-37). В свою чергу управління з питань праці та соціального захисту населення СМР відповідно до пп.1.1 Положення про управління з питань праці Сумської міської ради, затвердженого рішення Сумської міської ради від 26.07.2017 №2381-МР є виконавчим органом Сумської міської ради.
Відповідно до п.п.2.5, 2.8 вказаного Положення начальник Управління за посадою є інспектором праці та має право здійснювати державний контроль за додержанням суб`єктами господарювання законодавства про працю в межах компетенції Управління. Управління забезпечує організацію здійснення власних та делегованих повноважень органів виконавчої влади, визначених підпунктом 1 пункту а статті 27, підпунктом 2 пункту б статті 30, підпункту 1 пункту б статті 31, підпунктами 1, 8 пункту б частини першої, частиною третьою статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (за належністю).
Згідно з ч.3 ст.34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні до відання виконавчих органів міських рад міст обласного значення та об`єднаних територіальних громад, крім повноважень, визначених пунктом "б" частини першої цієї статті, належать: 1) здійснення на відповідних територіях контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством; 2) накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення у порядку, встановленому законодавством.
Враховуючи вказане, суд робить висновок, що накладення штрафів за порушення законодавства про працю входить до повноважень начальника управління з питань праці СМР.
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір від 19.06.2019 (а.с.46-47)
Предметом укладеного договору є організація робіт на площі Привокзальна м. Слов`янськ, а його метою - отримання конкретного результату, а саме забезпечення виконання робіт по укладці плитки іншими особами.
Пунктом 2.2 передбачено, що виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку.
Розділом 3 договорів передбачено розмір і порядок здійснення оплати послуг виконавця.
Оплата послуг за договором обумовлена конкретною сумою у твердій грошовій формі, між замовником і виконавцем оформлювались Акти виконаних робіт, з яких вбачається, що позивач виплачував виконавцеві послуг не заробітну плату, а саме винагороду згідно умов договору.
Окремо суд зазначає, що укладений цивільно-правовий договір не визнаний недійсним в судовому порядку, не має ознак нікчемного правочину, а інспектори праці не наділені повноваженнями тлумачити на власний розсуд характер правовідносин між сторонами цивільно-правового договору.
До такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.05.2020 у справі №160/5315/19.
З урахуванням викладеного, суд вважає помилковим висновки Управління з питань праці Сумської міської ради стосовно того, що фізична особа за цивільно-правовим договором по суті виконувала трудові функції, оскільки цивільно-правові договори не містять тих умов, які повинні бути у трудовому договорі.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення штрафу, не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про її скасування є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Тому, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління з питань праці Сумської міської ради 1251,91 грн. витрати на оплату судового збору.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління з питань праці Сумської міської ради про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Відповідно до п. 3 розділу VI Прикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, зокрема, статтею 295 цього кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складено 03.06.2020.

Суддя С.В. Воловик