Справа № 200/4611/20-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2020 р. Справа№200/4611/20-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні без повідомлення сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі - відповідач) про визнання протиправними дії щодо відмови в припиненні виплати пенсії та зобов`язання припинити виплату пенсію у зв`язку з відмовою від неї.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 2018 року перебуває на пенсії за віком. 23 березня 2020 року він звернувся до відповідача із заявою про припинення виплати пенсії з 01 квітня 2020 року. Вважає, що чинне законодавство України, а саме в зазначеному пункті 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», передбачає право працюючого пенсіонера, зокрема який досяг 60 років для чоловіків, відмовитись від одержання пенсії з одночасним отриманням права на отримання надбавки у зазначених розмірах за кожний повний рік роботи після відмови від одержання пенсії до основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії визначеному пунктом «д» частини 1 статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У зв`язку з чим, звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. справи 15).

Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив, а також відповідь позивача на відзив відповідача в порядку статті 163 КАС України.

25 травня 2020 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених позовних вимог позивача. Зазначив, що позивач перебуває на обліку як отримувач пенсії за віком з 2018 року. 23 березня 2020 року позивач звернувся із заявою, в якій просив припинити йому виплату пенсії з 01 квітня 2020 року відповідно до пункту 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідач вважає посилання позивача на вищезазначену норму безпідставним, оскільки зазначена норма визначає коло осіб, а саме «жінок», тому до позивача неможливо застосувати норми, викладені у пункті 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі чого просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (арк. справи 20-21).

28 травня 2020 року позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якому не погодився з доводами відповідача та зазначив, що пунктом «д» частини 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки: пенсіонерам, крім осіб, зазначених у пункті "в" цієї статті, які мають стаж роботи, передбачений статтею 12 цього Закону, і в період роботи відмовились одержувати пенсію. - у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після відмови від одержання пенсії, але не більш як 40 відсотків. Вважає, що чинне законодавство України передбачає право працюючого пенсіонера, зокрема який досяг 60 років для чоловіків, відмовитись від одержання пенсії з одночасним отриманням права на отримання надбавки у зазначених вище розмірах за кожний повний рік роботи, після відмови від одержання пенсії до основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії. З урахуванням зазначеного, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (арк. справи 25-26).

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (арк. справи 3).

14 серпня 2018 року позивач звернувся із заявою № 5529 про призначення пенсії за віком (арк. справи 22).

З представленого листа відповідача ІКІЦС ПФУ: Підсистеми та виплати пенсії вбачається, що позивач отримує пенсію за віком з серпня 2018 року (арк. справи 22 зворотній бік).

З копії пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_2 від 12 березня 2019 року ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (арк. справи 4).

23 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою в якій просив припинити з 01 квітня 2020 року виплату пенсії за віком з одночасним встановленням права на отримання надбавки у розмірі, визначеному пунктом «д» частини 1 статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (арк. справи 9).

Листом Маріупольський об`єднаний Пенсійний фонд України у Донецькій області від 31 березня 2020 року за вихідним № 1474/34-2/03 на заяву позивача, повідомив, що відповідно до пункту 7 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України

№1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до 1 січня

2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким

виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за

умови звільнення з роботи. Відповідно статті 29 Закону України №1058-ХУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підвищення розміру пенсії за віком у разі відстрочки часу її призначення особі, яка набула право на пенсію за віком

відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого

статтею 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з

більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового

стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за

віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на

0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючи з місяця,

наступного за місяцем досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75 % - за кожний повний місяць страхового стажу, починаючі з місяця, наступного за місяцем досягнення пенсійного віку, у разі відстрочення виходу на пенсію, на строк понад 60 місяців (арк. справи 10).

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 11 травня 1979 року вбачається, що позивач працює директором ЗОШ № 41 за контрактом (арк. справи 8).

Позивач не погодившись із зазначеною відповіддю відповідача звернувся до суду з цією позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом. Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

З урахуванням наведеної норми безпідставним вбачається твердження відповідача про те, що чинне законодавство не передбачає такої підстави для припинення виплати пенсії як заява пенсіонера, оскільки перелік відповідних підстав, наведених в законі, не є вичерпним.

Такий висновок також можна зробити зі статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно якої до пенсії за віком, у тому числі обчисленої в мінімальному розмірі, встановлюються такі надбавки: пенсіонерам, крім осіб, зазначених у пункті "в" цієї статті, які мають стаж роботи, передбачений статтею 12 цього Закону, і в період роботи відмовились одержувати пенсію, - у розмірі 10 відсотків основного розміру пенсії без урахування надбавок, підвищень, додаткової пенсії за кожний повний рік роботи після відмови від одержання пенсії, але не більш як 40 відсотків.

Таким чином, зазначені норми законодавства вказують на право особи відмовитись від отримання пенсії. При цьому, суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не визначається ні форма заяви, ні підстави відмовитись від отримання пенсії.

Вирішуючи спір, судом взято до уваги той факт, що відмова позивача від отримання пенсії не призведе до отримання державою в особі Пенсійного органу будь-яких збитків чи додаткових витрат. Таке рішення є волею конкретної особи і відповідач не може обмежувати позивача у зазначеному праві.

Аналогічна правова позиція була наведена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №755/10935/17; адміністративне провадження №К/9901/21146/18.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аналізуючи всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача та представлених ним на підтвердження документів, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем при пред`явленні адміністративного позову сплачений судовий збір у розмірі 840, 80 грн., що підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією про сплату від 30 квітня 2020 року (арк. справи 13).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 840,80 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

Керуючись 2, 3, 5- 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 94, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови в припиненні виплати пенсії з 01 квітня 2020 року.

Зобов`язати Маріупольське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) припинити виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), за його заявою, у зв`язку з відмовою від пенсії.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (87548, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Зелінського, 27а, ) судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складений та підписаний 05 червня 2020 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Прикінцевих положень внесених до КАС України згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-2019), строки визначені статтею 295 КАС України, а також інші процесуальні строки продовжуються на строк дії карантину.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко