Справа № 640/13591/19
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Лічевецького І.О.,

Мельничука В.П.,

При секретарі: Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача: Дордоніної О.М.,

представника відповідача: Поленець Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до Кабінету Міністрів України, третя особа - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання протиправними та нечинними пунктів постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просило суд: визнати протиправними та нечинними п. 1, 2, 3, абз. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу» та Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року № 143 «Питання споживання природного газу».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправними та нечинними пункт 1, абзаци 2 і 3 пункту 2, пункт 3, абзац 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143 «Питання споживання природного газу» та Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143 «Питання споживання природного газу».

ОСОБА_1 , як особа, яка не приймала участь у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити частково: визнати протиправними та нечинними пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 №143 «Питання споживання природного газу», а також абзац 2 пункту 4 вказаної постанови в частині пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами». В іншій частині - у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Окрім того, просить скасувати протокольну ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2019 року про залишення заяви від 13.12.2019 про вступ у справу у якості третьої особи - без розгляду, та залучити її як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що перевірити фізичне споживання природного газу без лічильника тією чи іншою фізичною особою неможливо.

Разом з тим, судовою практикою Верховного Суду доведено, що споживачі мають беззаперечне право на встановлення індивідуальних лічильників за рахунок операторів газорозподільних систем, до яких і відноситься позивач.

Звертаючись до суду, апелянт вважає, що оскаржувана постанова стосується широкого кола учасників ринку природного газу, відтак суд повинен був залучити у якості третіх осіб всіх операторів газорозподільної системи України всіх областей.

При цьому, до широкого кола учасників ринку природного газу відносяться не тільки оператори газорозподільної системи України, а й всі споживачі, які повинні виконувати вказану постанову Кабінету Міністрів України, та оплачувати природний газ за встановленими тарифами.

Окрім неї, вказане рішення вплине на всіх інших споживачів, які споживать природний газ на території України.

Зазначає, що незалучення судом територіальних громад до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача позбавило їх права надати пояснення по суті предмету спору, особливо стосовно обставин, чи порушені оскаржуваною постановою права та інтереси всіх побутових споживачів України та територіальних громад, членами яких вони є, чи навпаки, інтереси побутових споживачів будуть порушені при задоволенні позову з моменту набрання рішенням суду законної сили, яким, можливо, оскаржувана постанова може бути визнана протиправною та нечинною.

Апелянт також вказує, що вона є позивачем у справі №626/986/19, яка розглядається Красноградським районним судом Харківської області, за позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» щодо зобов`язання нараховувати та обчислювати об`єми природного газу без індивідуального лічильника природного газу для приготування їжі за нормами споживання.

Відтак, на думку апелянта, вказане рішення вплине на її права та обов`язки у справі №626/986/19.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про залишення без розгляду заяву ОСОБА_1 від 13.12.2019 про вступ у справу у якості третьої особи подану через систему «Електронний Суд».

Вказує, що подаючу апеляційну скаргу ОСОБА_1 повинна подати докази того, що він є побутовим споживачем, який споживає природний газ за відсутності лічильника природного газу, а також те, що рішення суду першої інстанції зачіпає її права, свободи, інтереси та обов`язки.

Втім, апелянтом вказаних доказів до матеріалів справи надано не було, тому доводи, наведені в апеляційній скарзі є абстрактними, що свідчить про безпідставність заявленої апеляційної скарги.

У відзиві третьою особою Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» вказано, що оскільки відповідачем не надано документального підтвердження вжиття заходів щодо оприлюднення оскаржуваної Постанови та доказів погодження її з Мінфіном, на якого безпосередньо поширюється дія цього регуляторного акту, тому судове рішення є законним та обґрунтованим, і не підлягає скасуванню.

Зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 у вступ у справу в якості третьої особи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та призначено до розгляду на 05 травня 2020 року.

Як встановлено колегією суддів під час підготовки справи до апеляційного розгляду, спір виник через незгоду позивача з п. 1, 2, 3, абз. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу» та Додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу».

У той же час, у поданій апеляційній скарзі апелянт частково висловлює незгоду з постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу», та з постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2019 №63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами».

Відповідно до частини другої ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Таким чином, реалізуючи передбачене статтею 55 Основного Закону право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється в його володільця у момент порушення чи оспорення останнього.

Згідно частини першої ст. 293 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, передумовою апеляційного оскарження судового рішення особою, яка не брала участі у справі, є встановлення обставин, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Так, у відповідності до п. п. 2, 3, 4 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною першою ст. 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відтак, особа, набуваючи статусу апелянта у справі, до участі у якій не була залучена, повинна мати не просто певний обсяг прав, свобод та інтересів, що зачіпаються тим чи іншим способом при прийняті судового рішення, а питання про захист чи відмову у захисті прав, свобод чи інтересів саме цієї особи має бути вирішено судом безпосередньо.

Така вимога Кодексу адміністративного судочинства України є імперативною, та положення частини першої ст. 13 КАС України не підлягають довільному тлумаченню.

На переконання суду, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яку не було залучено до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не є абсолютним. Людина має таке право за умови, якщо вважає, що рішення, дія чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб порушують або ущемляють її права і свободи чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Право, або законний інтерес може бути захищено судом лише у разі його порушення. З цього слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення права, свободи або інтересу.

Як свідчить мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваного рішення, судом першої інстанції питання про права, свободи чи інтереси ОСОБА_1 жодним чином не вирішувались.

При цьому, в системному аналізі норм процесуального законодавства статус особи, що не брала участі у справі, в апеляційному провадженні подібний зі статусом третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У той же час, частина друга ст. 49 КАС України допускає до участі у справі третіх осіб (без самостійних вимог на предмет спору) лише у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

Натомість, на стадії апеляційного розгляду такий вплив має бути очевидним та питання про права, свободи, інтереси, обов`язки суд першої інстанції вже повинен «вирішити».

Проаналізувавши взаємозв`язок вказаних правових приписів, з метою уникнення порушення принципу доступу до правосуддя колегія суддів вважає за можливе звернутися до положень частини першої ст. 50 КАС України, які визначають зміст правового ланцюгу між особою, відмінною від позивача/відповідача, та особою зі статусом позивача/відповідача протилежною до інтересів вказаної особи, застосувавши аналогію закону.

Так, вказана норма містить дві ознаки можливості набуття особою статусу третьої особи: 1) сторона може набути право стосовно третьої особи; 2) третя особа може пред`явити вимоги до сторони.

Таким чином, між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» в результаті ухвалення оскаржуваного рішення в межах даного спору мають існувати певні взаємовідносини.

Колегія суддів враховує, що судом першої інстанції належним чином повідомлено заінтересованих осіб про відкриття провадження у справі щодо оскарження нормативно-правового акта - постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 № 143 «Питання споживання природного газу» шляхом опублікування оголошення у офіційному виданні Збірнику нормативно-правових актів Офіційного віснику України у випуску №62 від 16.08.2019.

При цьому, оскаржуваним рішенням суду позовні вимоги було задоволено повністю, тобто вирішено питання щодо неправомірності окремих пунктів вказаної Постанови Кабінету Міністрів України.

У той же час, апелянт звертає увагу, що в провадженні Красноградського районного суду Харківської області перебуває справа № 626/986/19 за її позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» щодо зобов`язання нараховувати та обчислювати об`єми природного газу без індивідуального лічильника природного газу для приготування їжі за нормами споживання.

Тобто, вимога ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» пред`явлена у відповідному цивільному спорі і вирішення адміністративним судом цієї справи жодним чином не перешкодило апелянту пред`явити вказану вимогу до Красноградського районного суду Харківської області в якості самостійного предмету позову у квітні 2019 року.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у даній справі не може свідчити про порушення охоронюваних законом прав та інтересів ОСОБА_1 .

У відповідності до п. 3 частини першої ст. 305 КАС України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 248, 305, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз» до Кабінету Міністрів України, третя особа - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Полтавагаз» про визнання протиправними та нечинними пунктів постанови - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді І.О. Лічевецький

В.П. Мельничук