Справа № 640/20838/18
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2020-05-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В.,
при секретарі судового засідання Федуркіній А.В.,
без участі представників сторін
10 грудня 2018 року головне управління ДФС у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум Сістем», товариства з обмеженою відповідальністю «Ангос», у якому позивач просить визнати недійсним правочин, укладений між ТОВ «Ферум Сістем» та ТОВ «Ангос», за результатами якого складено податкові накладні від 24.02.2017 року № 1, від 24.02.2017 року № 2, від 24.02.2017 року № 3, від 24.02.2017 року № 4.
17 грудня 2018 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративна справа та додані до неї матеріали передані на розгляд Дніпропетровському окружному адміністративному суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 02.04.2020р.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.04.2020 року замінено головне управління ДФС у м. Києві на головне управління ДПС у м. Києві.
В подальшому підготовче засідання перенесено на 30.04.2020 року.
Призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 27.05.2020 року.
В судове засідання, призначене на 27.05.2020 року, представники сторін не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідачами не надано суду відзивів або пояснень в обгрунтування своєї правової позиції.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності за наявними у справі матеріалами.
Оскільки у суду достатньо доказів для прийняття рішення у справі, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників сторін.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Відповідно до податкових накладних, виписаних ТОВ "Ферум Сістем" та зареєстрованої в ЄРПН на користь відповідача-2 від 24.02.2017 №1, від 24.02.2017 №2, від 24.02.2017 №3, від 24.02.2017 №4, у вказаний період було поставлено ліс кругляк (руддолготье) на загальну суму 344 812,77 грн. (у т. ч. ПДВ).
Всі зазначені податкові накладні виписані на той час діючим директором ТОВ «Ферум Сістем» ОСОБА_2 .
Крім того, вказані операції були відображені сторонами правочину і в податковій звітності, зокрема, в додатках 5 до декларацій з ПДВ.
Після вчинення необхідних дій, пов`язаних зі створенням підприємства, всі документи ОСОБА_2 передав невстановленим слідством особам.
Відповідно до Указу Президента №62/2017 від 15.03.2017, рішення Ради національної безпеки та оборони України «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України» передбачено припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.
Будучи обізнаними про мораторій «Про особливості державного регулювання діяльності суб`єктів підприємницької діяльності, пов`язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» (Закон 1362 від 10.12.2014) з метою експорту лісу кругляку, невстановлені слідством особи, внесли у залізничні транспортні накладні завідомо неправдиві відомості про вантаж, а саме: не ліс кругляк (долготье рудничне, підтоварник код УКТЗЕД 4401), а вантаж деревина паливна для технологічних потреб з вказівкою коду 102026.
Таким чином, ОСОБА_2 з метою прикриття незаконної діяльності щодо перевезення залізничним шляхом різноманітної лісопродукції на непідконтрольну територію України з подальшим її вивезенням за митну територію України створив підприємство ТОВ «Ферум Сістем».
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.30 пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду, у тому числі, подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюваних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
Хоча за буквальним змістом цієї норми право контролюючого органу подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб про визнання правочинів недійсними пов`язане із застосуванням встановлених законом наслідків недійсності правочину, визначення позовних вимог, необхідних і достатніх для виконання функцій, покладених на контролюючий орган, є правом цього органу. Обрання способу захисту інтересів держави у сфері оподаткування в межах виконання встановлених законом завдань та функцій є дискреційними повноваженнями контролюючого органу. В усіх випадках, однак, звернення контролюючого органу до суду з позовною заявою про визнання правочину недійсним повинно відповідати його завданням.
Правовою підставою позову контролюючим органом вказано частину третю статті 228 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Суду не було надано договору, на виконання якого були складені податкові накладні від 24.02.2017 №1, від 24.02.2017 №2, від 24.02.2017 №3, від 24.02.2017 №4.
Також, графа податкових накладних «вид цивільно-правового договору» не містить посилань на наявність такого договору, з огляду на що суд зробив висновок, що правочини між ТОВ «Ферум Сістем» та ТОВ «Ангос» виникли саме на підставі виписаних податкових накладних.
Згідно з п.201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Відповідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Згідно з дефініцією, наведеною в п.п.14.1.185, та 14.1.191 Податкового кодексу України, постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності.
В свою чергу, під постачанням товарів розуміється, будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Згідно з частиною першою статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга цієї статті).
Відповідно до частин першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частина друга цієї статті).
Аналогічний змісту норм статті 205 Цивільного кодексу України мають зміст норми статті 180 Господарського кодексу України.
Частиною першою статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Оскільки законом не встановлено спеціальні вимоги для форми та порядку укладення договору, предметом якого є поставка товару покупцю, питання про докази укладення такого договору (вчинення правочину) повинно вирішуватися судом із застосуванням норм статей 72, 73, 75, 76 КАС України.
Таким доказом може бути податкова накладна, виписана однією стороною в договорі (підрядником) на постачання послуг на користь другої сторони (замовника) з огляду на те, що така поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Згідно з абзацом першим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (абзац другий цього пункту).
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Ферум Сістем» зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні, складені на операції з постачання товару на користь ТОВ «Ангос».
За таких обставин, суд приймає до уваги позицію відповідача про вчинення правочину цими юридичними особами.
З огляду на зазначене, системний аналіз вказаних норм свідчить, що передумовою для складання податкової накладної є існування договірних відносин між сторонами, тобто факт укладення правочину.
Суд звертає увагу на те, що необхідною умовою для визнання недійсними правочинів, які суперечать інтересам держави та суспільства, є встановлення умислу в діях осіб, що уклали такі правочини. Оскільки носіями протиправного умислу юридичних осіб-сторін відповідного правочину є їх посадові особи, то слід установити персоналії посадових осіб, у яких виник умисел на вчинення протиправного правочину, зміст їх умислу, обставини, за яких такий умисел виник, тощо.
Вказана позиція була неодноразово наведена у судовій практиці Вищого адміністративного суду України, зокрема, в ухвалі від 07 березня 2017 року у справі № 826/283/14.
Встановлюючи правовий наслідок правочину, який вчинено без додержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, частина третя статті 208 ЦК України, так само, як і інші правові норми, не визначають ознаки такого правочину. До кола таких правочинів належать, зокрема, правочини, які вчинені з метою ухилення від оподаткування, отримання незаконної податкової вигоди (наприклад, у вигляді податкового кредиту). Обов`язок довести перед судом, що правочин вчинено з такою метою, в силу норми частини першої статті 77 КАС України належить позивачу.
Вказаний вирок набрав законної сили 14.09.2018 року відповідно до відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
У справах №21-5332а15, №21-1318а16, №21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав.
Відповідно до ч. 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При цьому, суд враховує, що відповідачами будь-яких заперечень або інших документів на підтвердження безпідставності позиції позивача до суду надано не було.
Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивачем доведено обґрунтованість своєї позиції.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз (ч. 2. ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
В даному випадку такі витрати не мали місце.
Керуючись ст. ст. 241-246, 293, 295, 297 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати недійсним правочин, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Ферум Сістем» та товариством з обмеженою відповідальністю «Ангос», за результатами якого складено податкові накладні від 24.02.2017 року № 1, від 24.02.2017 року № 2, від 24.02.2017 року № 3, від 24.02.2017 року № 4.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 02 червня 2020 року.

Суддя С.В. Ніколайчук