Справа № 420/2002/19
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2020-06-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2002/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

третьої особи ОСОБА_1

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
04 квітня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю позовної заяви вимогам ст.ст.160, 161 КАС України. Позивачу був наданий 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

18 квітня 2019 року до суду за вх. №14244/19 від позивача надійшла (з копією відповідачу) позовна заява до відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, у якій позовні вимоги викладені в такій редакції: зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконати рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 в повному обсязі і виплатити ОСОБА_2 недоплачену ОСОБА_4 пенсію за період з 22.05.2008 року по 12.04.2017 року згідно Закону.

23 квітня 2019 року ухвалою суду продовжено ОСОБА_2 строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про зобов`язання вчинити дії повернуто позивачеві.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року про повернення позовної заяви скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

23 вересня 2019 року справа №420/2002/19 надійшла до Одеського окружного адміністративного суду після закінчення апеляційного провадження.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 (вх. №14244/19), відкрито провадження у справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 1986 році її чоловік, ОСОБА_4 , був направлений військовим комісаріатом на ліквідацію наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (ЧАЕС) яка сталася 26 квітня 1986 року. Через радіоактивне опромінення він тяжко захворів і був визнаний інвалідом війни другої групи, учасником ліквідації аварії на Чорнобильський атомній електростанції першої категорії. Настали наслідки променевої хвороби які вимагали додаткових витрат на підтримання життєдіяльності організму і держава встановила підвищену пенсію. Розміри пенсії визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в залежності від прожиткового мінімуму на момент виплат. Пенсію йому недоплачували, в зв`язку з чим 11.12.2009 року він звернувся до Приморського районного Суд м.Одеси з позовом про перерахунок своєї пенсії. 18.03.2010 року Приморський районний суд м.Одеси визнав дії УПФУ в Приморському районі м.Одеси неправомірними в частині відмови в перерахунку пенсії. Зобов`язав УПФУ в Приморському районі м.Одеси провести перерахунок пенсії як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС відповідно до чинного законодавства на підставі ст. 49-50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 22.05.2008 року. 01.11.2011 року, через 19 місяців, апеляційний суд Одеської області залишив скаргу без розгляду, рішення Приморського районного суду м.Одеси вступило в законну силу. 01.12.2011 року Головне УПФУ в Одеській області перерахувало розмір виплати. Встановили недоплату за період з 22.05.2008 року по 22.07.2011 року в розмірі 132195 гривень і відмовили й виплаті через відсутність грошей. Чоловік направив до відділу примусового виконання рішень управління державної служби Головного управління юстиції в Одеській області (ОПІРУГСГУЮвОО) рішення Приморського районного суду Одеської області та виконавчий лист для примусового виконання рішення суду. 08.12.2011 року ОПІРУГСГУЮвОО відмовився виконувати рішення суду посилаючись на відсутність кінцевої дати виконання (кінцева дата була відсутня у зв`язку з тим, що пенсія призначена прижиттєво). Він звернувся до суду зі скаргою на відмову ОПІРУГСГУЮвОО в примусовому виконанні рішення суду. 15.06.2012 року Приморський районний суд м.Одеси своєю ухвалою відмовив йому у задоволенні скарги. 14.11.2012 року апеляційний суд Одеської області скасував ухвалу Приморського районного суду Одеської області від 15.06.2012 року, скасував постанову ОПІРУГСГУЮвОО від 08.12.2011 року, зобов`язав ОПІРУГСГУЮвОО відкрити виконавче провадження за рішенням Приморського районного суду від 18.03.2010 року. Ухвала вступила в законну силу з моменту проголошення і оскарженню не підлягала. 12.02.2013 року Вищий адміністративний суд України скаргу відповідача залишив без задоволення, ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року - без змін. 05.06.2013 року апеляційний суд Одеської області роз`яснив свою ухвалу від 14.11.2012 року та своєю резолютивною частиною зобов`язав ОПІРУГСГУЮвОО виконати рішення Приморського районного суду м.Одеси зобов`язати УПФУ в Приморському районі м.Одеси провести перерахунок його пенсії починаючи з 22.05.2008 року без визначення кінцевої дати виплати пенсії. Ухвала вступила в законну силу з моменту проголошення і оскарженню не підлягала. 22.07.2013 року Приморським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист в ОПІРУГСГУЮвОО для виконання починаючи з 22.05.2008 року без обмеження кінцевої дати. 15.07.2013 року УПФУ в Приморському районного м.Одеси був проведений перерахунок недоплати по пенсії, борг склав 137698 гривень. Згідно розпорядження № 186179 від 15.07.2013 року перерахунок заборгованості зробили станом на 22.07.2011 року, а не на момент розрахунку (15.07.2013 року). У виплаті відмовлено до надходження грошей з державного бюджету України. 09.09.2013 року він звернувся в ОПІРУГСГУЮвОО з вимогою виконати рішення суду. 19.09.2013 року ОПІРУГСГУЮвОО відмовив йому у виконанні рішення суду і повідомив, що звернувся до Приморського районного Суд м.Одеси з заявою про зміну способу і порядку виконання судового рішення. 26.09.2013 року Вищий спеціалізований суд України ухвалою залишив в силі ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14.11.2012 року. Рішення суду виконано не було, перерахунок та доплату пенсії не виконали, у зв`язку з чим 21.03.2014 року чоловік позивача звернувся зі скаргою до Європейського Суду з прав людини (досьє ЕЧСП № 26690/14 від 25/03/2014). 10.12.2015 року Європейський Суд з прав людини одноголосно вирішив об`єднати заяву чоловіка в досьє ЄСПЛ № 64511/12 (вказано в доповненні до рішення під номером 397). У рішенні вказано, що уряд України зобов`язується виконати свої зобов`язання і додатково виплатити 1000 євро. 20.01.2016 р. департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрив виконавче провадження ВП№49888710 для виконання рішення Європейського суду з прав людини №64511/12, де стягувач ОСОБА_4 боржник - Держава. 12.04.2017 р. чоловік позивача загинув через хвороби, викликані радіоактивним випромінюванням отриманим при ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На момент відкриття спадщини заповіту не було і позивач є спадкоємцем ОСОБА_4 за законом. Рішення ЄСП/1 №64511/12 в повному обсязі не виконано. Провадження у справі припинено у зв`язку зі смертю стягувача. Позивачу відмовлено в наданні будь-якої інформації так як вона не є стороною у справі. Із суми заборгованості виплачена була приблизно половина. Точна сума невиплаченої частини пенсії позивачу невідома.

18 жовтня 2020 року до суду від відповідача за вх.№38178/19 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що позивачем неправильно визначено відповідача по справі. Органом представництва, відповідальним за координацію виконання рішень Європейського суду, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України №784 від 31.05.2006 «Про заходи реалізації Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», визнано Міністерство юстиції України, а саме Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини та його Секретаріат. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не є органом, що виконує рішення Європейського суду з прав людини. Вказує, що позивачем не доведено права на отримання компенсації за ОСОБА_4 . У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що була дружиною ОСОБА_4 , проте не надає до суду жодних документів на підтвердження вказаного. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем ОСОБА_4 за законом, проте невідомо чи було позивачем прийнято спадщину. Позивач у позовній заяві не вказує, що нею було прийнято спадщину та подано свідоцтво про право на прийняття спадщини до державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

24 жовтня 2019 року ухвалою суду витребувано у відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, розірвання шлюбу, зміну прізвища, ім`я та по батькові до зміни імені і після зміни імені фізичної особи: ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с.Червона Гребля, Чечельницький район, Вінницька область, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Ухвалою суду від 25.11.2019 року витребувано у Подільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином засвідчену копію актового запису про розірвання шлюбу №139 від 15 грудня 1992 року Кєушеньського райвідділу ЗАГС. Продовжено строк підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про зобов`язання вчинити дії.

12 грудня 2019 року усною ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про заміну неналежного відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на Президента України відмовлено.

24 грудня 2019 року ухвалою суду у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів відмовлено.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/2002/19 до судового розгляду по суті.

22 січня 2020 року ухвалою суду зупинено провадження по справі №420/2002/19 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1 , про зобов`язання вчинити дії до вирішення заяви про відвід.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду Білостоцького О.В. від 23 січня 2020 року у задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_1 про відвід суді Вовченко О.А. у справі №420/2002/19 відмовлено.

31 січня 2020 року усними ухвалами, внесеними до протоколу судового засідання, поновлено провадження у справі та відмовлено у задоволенні клопотання позивача про заміну сторони за вх.№4436/20 від 31.01.2020 року.

Ухвалою суду від 31 січня 2020 року зупинено провадження по справі №420/2002/19.

16 березня 2020 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 16 березня 2020 року зупинено провадження по справі №420/2002/19.

13 травня 2020 року розглянуто клопотання ОСОБА_3 та усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року повідомлено ОСОБА_3 у відповідності до ч.2 ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України про можливість її вступу у справу №420/2002/19 в якості третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору.

13 травня 2020 року усною ухвалою, внесеною до протоколу судового засідання, ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 13 травня 2020 року клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 від 13.05.2020 року (вх.№18549/20) в частині вимог «Прошу, на підставі ст.1227 ЦКУ, визнати за позивачкою право вимагати недоплачену суму за цим позовом» повернуто заявнику без розгляду.

27 травня 2020 року ухвалою суду у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів відмовлено.

У судове засідання позивач та третя особа ОСОБА_3 не з`явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно.

ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї доказами, з відзивом на адміністративний позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 року за заявою № 64511/12, поданою Юрієм Олексійовичем Щічкою проти України, та 572 інші заявами, в тому числі ОСОБА_4 21.06.1946, Одеса, Україна, №26690/14 від 25.03.2014 року (№397 Додатку), встановлено, що у різні дати Уряд повідомив Суд, що він пропонує односторонні декларації з метою врегулювання питань, які порушуються цими заявами. Уряд також запропонував Суду вилучити заяви з реєстру справ відповідно до статті 37 Конвенції. Декларації передбачали таке:

«Уряд визнає надмірну тривалість виконання рішень національних судів, зазначених у додатку до цієї декларації.

Уряд готовий виконати рішення національних судів, зазначених у додатку, які ще підлягають виконанню, а також сплатити кожному заявнику 1000 євро.

Сума у розмірі 1000 євро є відшкодуванням будь-якої матеріальної та моральної шкоди, а також судових та інших витрат, буде конвертована в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу. Держава виплатить вищезазначені кошти і виконає рішення національних судів, які ще підлягають виконанню, протягом трьох місяців з дати повідомлення про ухвалення Судом рішення відповідно до пункту 1 статті 37 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадку несплати цих сум і невиконання рішень національних судів протягом зазначеного тримісячного строку Уряд зобов`язується сплатити пеню за період з моменту спливу тримісячного строку і до моменту остаточного розрахунку у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, що діятиме в цей період, до якої має бути додано три відсоткові пункти.

Ці виплати та виконання зазначених рішень національних судів становитимуть остаточне вирішення цих справ.

Таким чином, Уряд просить Суд вилучити заяви з реєстру справ. Уряд пропонує, щоб Суд прийняв цю декларацію як «будь-яку іншу підставу» вилучення заяви з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції».

В рішенні також зазначено, що з огляду на характер визнань, які містяться в декларації Уряду, а також запропоновані суми відшкодування, які є співмірними із сумами, що присуджуються у подібних справах, Суд вважає, що подальший розгляд цих заяв є невиправданим (підпункт «с» пункту 1 статті 37 Конвенції). У світлі вищевикладених міркувань Суд переконаний, що повага до прав людини, визначених у Конвенції та протоколах до неї, не вимагає продовження розгляду заяви (пункт 1 статті 37 in fine). Насамкінець Суд зазначає, що якщо Уряд не дотримається умов односторонньої декларації, заяву може бути поновлено у реєстрі справ відповідно до пункту 2 статті 37 Конвенції (ухвала у справі «Йосіповіч проти Сербії» (Josipovic v. Serbia), заява № 18369/07, від 4 березня 2008 року). Враховуючи вищевикладене, доцільним видається виключити справи зі скаргами щодо невиконання або тривалого виконання рішень національних судів з реєстру справ.

У вказаному рішенні Європейського суду з прав людини від 19.11.2015 року Суд одноголосно: вирішив об`єднати заяви; бере до уваги умови декларацій Уряду держави-відповідача щодо невиконання або тривалого виконання рішень національних судів та засоби забезпечення дотримання зазначених у них зобов`язань; вирішує вилучити цю частину заяв з реєстру справ відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 37 Конвенції; оголошує решту заяв неприйнятними.

Позивач ОСОБА_2 , посилаючись на те, що є дружиною ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та що є його спадкоємцем за законом, вказуючи, що їй відмовлено у виплаті недоплаченої пенсії ОСОБА_4 згідно вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Суд зазначає, що відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України регулюються Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Закон).

Відповідно до статті 2 Закону рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції ( 995_004 ). Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України «Про виконавче провадження» ( 606-14 ), іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно зі ст.7 Закону протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: а) надсилає Стягувачеві повідомлення з роз`ясненням його права подати до державної виконавчої служби заяву про виплату відшкодування, в якій мають бути зазначені реквізити банківського рахунка для перерахування коштів; б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції ( 995_004 ), оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України. Автентичність перекладу засвідчується Органом представництва. Державна виконавча служба упродовж десяти днів з дня надходження документів, зазначених у пункті «б» цієї частини, відкриває виконавче провадження. Неподання Стягувачем заяви про виплату відшкодування не є перешкодою для виконання Рішення.

Виплата Стягувачеві відшкодування має бути здійснена у тримісячний строк з моменту набуття Рішенням статусу остаточного або у строк, передбачений у Рішенні (ч.1 ст.8 Закону).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.9 Закону якщо встановити місцеперебування (місцезнаходження) Стягувача - фізичної особи неможливо, а також у разі смерті Стягувача - фізичної особи чи реорганізації або ліквідації Стягувача - юридичної особи сума відшкодування перераховується на депозитний рахунок державної виконавчої служби. Аналогічна процедура застосовується у випадку, передбаченому частиною другою статті 7 цього Закону. Сума відшкодування, яка знаходиться на депозитному рахунку державної виконавчої служби, перераховується: а) на рахунок Стягувача після подання ним відповідної заяви; б) на рахунки спадкоємців Стягувача - фізичної особи після подання ними належним чином оформлених документів, які надають їм право на отримання спадщини; в) на рахунок правонаступника реорганізованого Стягувача - юридичної особи після подання ним належним чином оформлених документів, які підтверджують його правонаступництво; г) на рахунки засновників (учасників, акціонерів) ліквідованого Стягувача - юридичної особи після подання ними рішень суду, які підтверджують їхній статус засновників (учасників, акціонерів) ліквідованого Стягувача - юридичної особи на момент ліквідації та визначають частку відшкодування, що належить до виплати кожному із засновників (учасників, акціонерів).

Позивачем до суду надано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 20.01.20196 року про відкриття виконавчого провадження №49888710 (т.1 а.с.25) за рішенням №64511/12 від 19.11.2015 року Європейського суду з прав людини, боржник Держава, стягувач ОСОБА_4 .

Судом здійснено спробу доступу до виконавчого провадження №49888710 у Автоматизованій системі виконавчого провадження згідно Ідентифікатора доступу, зазначеного у вищевказаній постанові про відкриття виконавчого провадження, однак отримано відповідь «За запитом не знайдено інформації. Можливо, було невірно введено дані в поля з ідентифікатором доступу та номером ЄДРВП».

Спроба пошуку виконавчих проваджень в АСВП за номером виконавчого провадження №49888710 також не дала результатів отримано відповідь «Записів не знайдено».

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.51 зворот) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №58112274 від 30.10.2019 року (т.1 а.с.108) внаслідок смерті ОСОБА_4 02 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. було заведено спадкову справу №10/2017 та видано свідоцтво про право на спадщину номер в реєстрі 1590 від 08.11.2017 року.

Згідно відповіді Одеського державного нотаріального архіву №1192/01-20 від 08.04.2020 року на запит Одеського окружного адміністративного суду (т.2 а.с.9) вбачається що 05.10.2017 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О., звернулась із заявою про прийняття спадщини № 33 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 08.11.2017 року до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Михайлюченко С.О. звернулась із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину № 39 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом 08.11.2017 року за реєстровим № 1590 (т.2 а.с.14).

При цьому, судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 22.02.1970 року(т.1 а.с.51) було зареєстровано шлюб ОСОБА_4 , 1946 року народження з ОСОБА_2 , 1951 року народження, прізвище дружини після шлюбу ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 від 07.04.2012 року ОСОБА_6 змінила ім`я на ОСОБА_2 (т.1 а.с.24).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №1 від 01.11.2019 року (т.1 а.с.111) наявний запис №1 від 23.09.2009 року про актовий запис про розірвання шлюбу №139 від 15.12.1992 року Кєушенського райвідділу ЗАГСУ ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, з викладеного вбачається, що позивачем у позовній заяві зазначено недостовірну інформацію щодо того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки на момент смерті останнього позивач не була його дружиною, доказів спільного проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини до суду не надано, спадщину позивач не приймала.

Відповідно до ч.1 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Враховуючи викладене, спадкоємцем за законом ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, є ОСОБА_3 .

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 як стверджується позивачем та третіми особами є дочкою ОСОБА_1 ( ОСОБА_7 до зміни імені згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 від 22.01.2014 року), який згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 27.01.2009 року є сином ОСОБА_4 (т.1 а.с.118).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку що ОСОБА_2 не є спадкоємцем за законом чи за заповітом після смерті ОСОБА_4 , а відтак не є належним позивачем у спорах щодо оскарження дій державних органів щодо невиплати нарахованої ОСОБА_4 суми пенсії, в тому числі згідно рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 року.

Доказів протилежного позивачем чи іншими учасниками справи до суду не надано, так само як не надано доказів на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин щодо звернень ОСОБА_4 з позовними заявами, апеляційними та касаційними скаргами до судових органів та щодо невиконання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області вищевказаного рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 від 19.11.2015 року.

Також суд зазначає, що Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області не є належним відповідачем у даній справі.

Як зазначено вище, згідно п.б ч.1 ст.7 Закону протягом десяти днів від дня отримання повідомлення Суду про набуття Рішенням статусу остаточного Орган представництва: б) надсилає до державної виконавчої служби оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду у справі проти України, яким визнано порушення Конвенції ( 995_004 ), оригінальний текст і переклад резолютивної частини остаточного рішення Суду щодо справедливої сатисфакції у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду щодо дружнього врегулювання у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України, оригінальний текст і переклад рішення Суду про схвалення умов односторонньої декларації у справі проти України.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону Орган представництва - орган, відповідальний за забезпечення представництва України в Європейському суді з прав людини та координацію виконання його рішень.

Згідно положення про Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2006 р. № 784, Урядовий уповноважений у справах Європейського суду з прав людини є посадовою особою, на яку покладено повноваження щодо забезпечення представництва України в Європейському Суді з прав людини (далі Суд) під час розгляду справ про порушення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а також інформування Комітету Міністрів Ради Європи про хід виконання рішень Суду (п.1). Основними завданнями Уповноваженої особи є: 2) координація роботи, пов`язаної з підготовкою матеріалів для розгляду справ у Суді та виконанням його рішень, співпраця з цією метою з іншими органами державної влади та органами місцевого самоврядування (пп.2 п.4).

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.9 КАС України).

Згідно з п.9 ч.1 ст.4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Відповідно до ч.3 ст.48 Кодексу адміністративного судочинства України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що саме позивач визначає відповідача у адміністративній справі, відкритій за його позовною заявою. Суд може лише наголосити позивачу, що відповідач по справі не є належним та запропонувати замінити його, однак визначення, який саме суб`єкт владних повноважень є належним відповідачем здійснює сторона позивача.

В той же час суд зазначає, що позивач була достеменно обізнаною про неналежність відповідача Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області у даній справі, зокрема з тексту відзиву на позов, який позивач, як вбачається з протоколу судового засідання від 24.10.2019 року, отримувала.

Однак позивач не подавала клопотання щодо залучення до участі у справі Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини в якості належного відповідача або співвідповідача, подаючи натомість необґрунтовані клопотання про заміну Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на Президента України (клопотання від 12.12.2019 року вх.№47178/19) та клопотання про заміну відповідача чи залучення співвідповідача від 31.01.2020 року №4436/20, в якому просила взяти на себе тягар визначення належного відповідача саме суд.

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконати рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 в повному обсязі і виплатити ОСОБА_2 недоплачену ОСОБА_4 пенсію за період з 22.05.2008 року по 12.04.2017 року згідно Закону.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що позовна заява ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 10, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про зобов`язання Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконати рішення Європейського суду з прав людини №64511/12 в повному обсязі і виплатити ОСОБА_2 недоплачену ОСОБА_4 пенсію за період з 22.05.2008 року по 12.04.2017 року згідно Закону відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_6 ).

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області (вул.Садова, 1 «а», м.Одеса, 65023, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

- ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );

- ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 я, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_7 ).

Повний текст рішення складено та підписано 01.06.2020 року.

Суддя О.А. Вовченко

.