Справа № 400/3509/19
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2020-06-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 р.м.ОдесаСправа № 400/3509/19

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В. Дата і місце ухвалення: 27.12.2019р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Черкасовій Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України, в якому, з урахуванням уточнення 21.11.2019р. позовних вимог, прийнятих судом ухвалою від 21.11.2019р., просив:

- визнати протиправною умисну бездіяльність та протизаконність дій Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України та зобов`язати вчинити дії орган ДПС України щодо виплати ОСОБА_1 нарахованої та несплаченої одноразової грошової допомоги в сумі 348150,00 грн. у відповідності до вимог Постанови КМУ №850 від 21.10.2015р. та затвердженого позитивного висновку органом ДФС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги;

- стягнути з відповідача - суб`єкта владних повноважень кошти в сумі 348150,00 грн. у відповідності до вимог Постанови КМУ №850 від 21.10.2015р. та затвердженого позитивного висновку органом ДФС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, та 100000,00 грн. моральної шкоди, заподіяної відповідачем протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю.

Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьби зі злочинністю, а тому має право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», відповідно до вимог Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ №850 від 21.10.2015р. Право на отримання відповідної допомоги встановлено судовим рішенням у справі №1440/1734/18, яке набрало законної сили. Однак, при наявності позитивного висновку ДФС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідачами порушено строки її виплати, встановлені пунктом 10 Постанови КМУ №850 від 21.10.2015р.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року провадження у справі закрито на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу від 27.12.2019р. та ухвалити нове судове рішення або направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано не прийнято подану ОСОБА_1 09.12.2019р. заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивачем лише уточнено арифметичні обрахунки позовних вимог, розширено текстуальні вимоги первинного позову, не змінюючи, при цьому, предмету або підстав позову, та не збільшуючи чи не зменшуючи розміру позовних вимог.

У зв`язку з цим, апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі виконали вимоги позивача та усунули порушення його прав та інтересів шляхом сплати необхідної суми коштів, що є підставою для закриття провадження у справі у відповідності до п.8 ч.1 ст.238 КАС України, є помилковим. Через неправомірну відмову суду у прийнятті уточнених позовних вимог за заявою позивача від 09.12.2019р. невирішеним залишилося питання виплати заборгованості в розмірі 68000,00 грн. як різницю між сплаченою ОСОБА_1 сумою одноразової грошової допомоги за висновком від 20.05.2019р., виданим ГУ ДФС в Миколаївській області, та сумою належної виплати в розмірі 420400,00 грн., у відповідності до встановленого рівня прожиткового мінімуму станом на 01.12.2019р.

Головне управління ДФС у Миколаївській області та Державна фіскальна служба України подали письмові відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в яких просять скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідачі зазначають, що при зверненні з даним позовом до суду позивач просив захистити порушене його право щодо виплати нарахованої згідно висновку від 20.05.2019р., виданого ГУ ДФС в Миколаївській області, одноразової грошової допомоги в розмірі 348150,00 грн. Під час розгляду Миколаївським окружним адміністративним судом даної справи платіжним дорученням від 02.12.2019р. №2784 на користь ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу, тобто поновлено порушені його права у спірних правовідносинах, за захистом яких останній звернувся до суду. Звернувшись до суду 09.12.2019р. з уточненими позовними вимогами ОСОБА_1 фактично оформив новий позов, який має розглядатися в іншому провадженні.

31.05.2020 року на електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшло повідомлення про відсутність можливості прибути на виклик до суду, так як відсутній транспорт і міжобласне сполучення із-за карантину.

Колегія суддів дослідивши повідомлення позивача, вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_1 , оскільки постановою КМУ від 20.05.2020 р. № 392. «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» продовжено карантин до 22 червня, але з пом`якшенням карантинних обмежень з 22 травня..

Так, з 1 червня відновлюються залізничні пасажирські перевезення у міському, регіональному, дальньому внутрішньому та міжобласному сполученні. Крім цього, з 1 червня здійснюються міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом.

Крім того, колегія зауважує, що на час дії карантину внесено зміни до КАС України, якими передбачено зокрема частиною четвертою статті 195 КАС (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ), що під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак таким правом позивач не скористався.

Водночас, колегія суддів зазначає, що розгляд справи неодноразово переносився у зв`язку з дією карантину на території України.

Отже враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України щодо виплати ОСОБА_1 нарахованої одноразової грошової допомоги в сумі 348150,00 грн. у відповідності до вимог Постанови КМУ №850 від 21.10.2015р. та затвердженого позитивного висновку органом ДФС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги від 20.05.2019р.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2018р. та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019р. по справі №1440/1734/18, відповідачами 20.05.2019р. затверджено висновок про призначення капітану податкової поліції ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності в розмірі 352 400,00 грн., з яких підлягає виплаті 348 150,00 грн., з врахуванням раніше виплаченої суми допомоги 4250,00 грн.

При зверненні з даним позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідачами порушено строки виплати одноразової грошової допомоги, встановлені пунктом 10 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою КМУ №850 від 21.10.2015р. При зверненні з цього приводу до ГУ ДФС у Миколаївській області ОСОБА_1 отримав відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, обґрунтовану відсутністю бюджетного фінансування на відповідні видатки.

Під час розгляду справи судом першої інстанції 19.12.2019р. Головним управлінням ДФС у Миколаївській області подано клопотання про закриття провадження у даній справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, у зв`язку з тим, що платіжним дорученням від 02.12.2019р. №2784 на користь ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу в сумі 348 150,0 грн. з приводу якої останній звернувся з позовом до суду.

Суд першої інстанції закриваючи провадження по справі, виходив з того, що станом на дату розгляду справи відповідачем самостійно виправлено оскаржувані позивачем порушення, при цьому, у суду відсутні підстави вважати, що для повного відновлення законного права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є необхідним визнання бездіяльності відповідача протиправною з огляду на виправлення таких порушень, що є ефективним способом відновлення порушеного права позивача у межах спірних правовідносин. Що ж до вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то суд першої інстанції зазначив, що публічно-правовий спір був вирішений в той момент, коли на користь позивача було перераховано кошти в сумі 348150,00 грн., а тому у відповідності до ч. 5 ст. 21 КАС України, такий спір, після вирішення публічно-правового спору, повинен вирішуватися вже в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.8 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що у разі встановлення під час розгляду справи виправлення відповідачем оскаржуваних позивачем порушень, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі. При цьому, вирішуючи зазначене питання, суд має з`ясувати, чи не призведе закриття провадження у справі до того, що законні права та інтереси позивача не будуть відновлені навіть після виправлення відповідачем оскаржуваних порушень.

В апеляційній скарзі апелянт не спростовує висновків суду першої інстанції про виплату Головним управління ДФС в Миколаївській області на його користь одноразової грошової допомоги в сумі 348150,00 грн. у відповідності до вимог Постанови КМУ №850 від 21.10.2015р. та затвердженого позитивного висновку органом ДФС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги від 20.05.2019р.

А відтак, має місце виправлення відповідачем порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся з даним позовом до суду. Крім того, апелянтом не зазначено мотивів, за наявності яких є підстави вважати, що повне відновлення його законних прав та інтересів неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Фактично вимоги поданої апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що судом першої інстанції неправомірно не прийнято подану позивачем 09.12.2019р. заяву про уточнення позовних вимог, в якій останній просив стягнути на його користь заборгованість в розмірі 68000,00 грн. як різницю між сплаченою ОСОБА_1 сумою одноразової грошової допомоги за висновком від 20.05.2019р., виданим ГУ ДФС в Миколаївській області, та сумою належної виплати в розмірі 420400,00 грн., у відповідності до встановленого рівня прожиткового мінімуму станом на 01.12.2019р.

За твердженнями апелянта, наслідком незаконної відмови суду першої інстанції у прийнятті уточнених позовних вимог (заява від 09.12.2019р.) став помилковий висновок суду про наявність підстав для закриття провадження у справі, передбачених п.8 ч.1 ст.238 КАС України.

Надаючи правову оцінку таким доводам апелянта колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2019р. (у день судового розгляду справи) від ОСОБА_1 до суду першої інстанції надійшло клопотання про уточнення позовних вимог, в якому позивач просив суд визнати умисною бездіяльність та протизаконність дій Головного управління ДФС у Миколаївській області, Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України та зобов`язати вчинити дії орган ДПС України щодо несплати одноразової грошової допомоги у зазначені законодавством терміни та сплатити ОСОБА_1 виниклу суму заборгованості в розмірі 68000,00 грн. як різницю між сплаченою сумою ОГД 352400,00 грн. за висновком від 20.05.2019р., виданим ГУ ДФС в Миколаївській області та затвердженим та погодженим ДФС України, та сумою належної виплати в розмірі 420400,00 грн., у відповідності до встановленого рівня прожиткового мінімуму в сумі 2102,00 грн. на 01.12.2019р. Мінфіном України, на день виплати ОГД в сумі 348150,00 грн. - 03.12.2019р., на день звернення за призначенням виплати ОГД до суми 2102,00 грн. на 01.12.2019р.

Відповідно до ст.47 КАС України, позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 21.10.2019р. відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 21.11.2019р.

Таким чином, у даному випадку позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви не пізніше, аніж до 16.11.2019р.

А відтак, висновок суду першої інстанції про подання ОСОБА_1 заяви про уточнення позовних вимог від 09.12.2019р. з пропуском строків є правильним.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Аналізуючи зміст уточненої позовної заяви від 09.12.2019р. ОСОБА_1 колегією суддів встановлено, що позивачем фактично змінено предмет та підстави первісного позову.

Зокрема, у позові, за яким відкрито провадження у даній справі, ОСОБА_1 просив захистити порушене його право щодо отримання нарахованої одноразової грошової допомоги в сумі 348150,00 грн. у відповідності до вимог Постанови КМУ №850 від 21.10.2015р. та затвердженого позитивного висновку органом ДФС України щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги від 20.05.2019р.

При цьому, шляхом подання уточненої позовної заяви від 09.12.2019р. позивач просив виплати на його користь заборгованість в розмірі 68000,00 грн., яка являється різницею між сплаченою сумою одноразової грошової допомоги за висновком від 20.05.2019р., виданим ГУ ДФС в Миколаївській області, та сумою належної виплати в розмірі 420400,00 грн., у відповідності до встановленого рівня прожиткового мінімуму станом на 01.12.2019р.

Подану 09.12.2019р. заяву ОСОБА_1 ідентифікував як уточнену позовну заяву, тому, вирішуючи питання про її прийняття, суд попередньо повинен проаналізувати предмет позову, його підставу і зміст та на підставі отриманих висновків визначити чи відбулася зміна розміру позовних вимог, чи змінено предмет або підстава позову.

Так, предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас, предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені статтею 5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Дотримання зазначених вимог забезпечує дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 22.01.2020р. по справі №826/19197/16.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку ОСОБА_1 шляхом подання уточненої позовної заяви від 09.12.2019р. фактично заявлено нові вимоги із власним окремим предметом та підставами оскарження, що є недопустимим.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений права звернутися з відповідними вимогами до суду шляхом подання нового адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування ухвали суду першої інстанції від 27.12.2019р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 червня 2020 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова