Справа № 640/2521/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2020-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2521/20 Суддя (судді) першої інстанції: Мазур А.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.,

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року про забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом Вищої Школи Адвокатури Національної асоціації адвокатів України до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни, треті особи: ОСОБА_1 , Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправними та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

Вища Школа Адвокатури Національної асоціації адвокатів України звернулася до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни, треті особи: ОСОБА_1 , Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання протиправним та скасування припису №20-20 від 04.11.2019 року.

Разом із позовною заявою, позивачем було подано заяву про забезпечення адміністративного позову, шляхом зупинення дії припису №20-20 від 04.11.2019 року до набрання законної сили судовим рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року, заяву позивача про забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.02.2020 року. На думку апелянта, ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому ухвала є законною та обґрунтованою.

Крім того від позивача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням карантинних заходів та поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Враховуючи те, що відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також те, що участь у судовому засіданні учасників справи не визнано обов`язковою, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем оскаржується припис №20-20 від 04.11.2019 року, виданий Уповноваженою Верховної Ради України з прав людини Денисовою Людмилою Леонтіївною, яким зобов`язано забезпечити повідомлення суб`єктів персональних даних - осіб, що (вже) отримали освітні послуги ВША НААУ, організовані за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України, про передачу їх персональних даних іноземним суб`єктам відносин, забезпечити повідомлення суб`єктів персональних даних - осіб, що отримуватимуть у майбутньому освітні послуги ВША НААУ, організовані за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України, про передачу їх персональних даних іноземним суб`єктам відносин, забезпечити отримання однозначної добровільної, поінформованої згоди від користувачів на транскордонну передачу та обробку їх персональних даних, що здійснюється/здійснюватиметься за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України; припинити обробку персональних даних користувачів, що здійснюється/здійснюватиметься за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України, до здійснення повідомлень та отримання згоди, зазначених у пунктах 1, 2 цього Припису відповідно; відібрати у працівників, що мають доступ до персональних даних, письмові зобов`язання про нерозголошення персональних даних, які їм було довірено або які стали їм відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків; забезпечувати, з урахуванням вимог чинного законодавства України, належний рівень захисту персональних даних користувачів в процесі організації та здійснення діяльності з надання освітніх послуг; розробити та затвердити документи у сфері захисту персональних даних яким має бути врегульовано порядок обробки і захисту персональних даних користувачів.

Строк усунення виявлених порушень встановлено до 04.02.2020 року.

У заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що у випадку фактичного виконання оскаржуваного припису до розгляду справи по суті, оскарження припису буде неможливим, оскільки акт індивідуальної дії (припис) втрачає свою юридичну силу та не підлягатиме оскарженню. Крім того, після перевірки факту виконання зазначеного припису, посадову особу ВША НААУ може бути протиправно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу, передбаченої ст. 188-40 КУпАП.

Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначає стаття 151 КАС України, за змістом частини першої якої позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта (пункт 1 цієї частини статті).

Частиною другою цієї ж статті КАС України передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Як наслідок, уможливлюється виконання судового рішення на підставі принципу обов`язковості судових рішень, регламентованого в статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі - Конвенція), пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", пункті 5 частини третьої статті КАС України, рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах "Рябих проти Росії" (§§ 51, 52), "Горнсбі проти Греції" (§ 40).

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів враховує і те, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні ЄСПЛ від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виключних, виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року (справа № 826/8556/17), від 25.04.2019 року (справа №826/10936/18).

По-перше колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування припису, яким зобов`язано забезпечити повідомлення суб`єктів персональних даних - осіб, що (вже) отримали освітні послуги ВША НААУ, організовані за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України, про передачу їх персональних даних іноземним суб`єктам відносин, з абезпечити повідомлення суб`єктів персональних даних - осіб, що отримуватимуть у майбутньому освітні послуги ВША НААУ, організовані за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України, про передачу їх персональних даних іноземним суб`єктам відносин, забезпечити отримання однозначної добровільної, поінформованої згоди від користувачів на транскордонну передачу та обробку їх персональних даних, що здійснюється/здійснюватиметься за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України; припинити обробку персональних даних користувачів, що здійснюється/здійснюватиметься за допомогою онлайн-платформи «antitreningi.ru» та/або інших інформаційних ресурсів та реєстраційних форм, хостинг яких фізично відбувається за межами національних кордонів України, до здійснення повідомлень та отримання згоди, зазначених у пунктах 1, 2 цього Припису відповідно; відібрати у працівників, що мають доступ до персональних даних, письмові зобов`язання про нерозголошення персональних даних, які їм було довірено або які стали їм відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків; забезпечувати, з урахуванням вимог чинного законодавства України, належний рівень захисту персональних даних користувачів в процесі організації та здійснення діяльності з надання освітніх послуг; розробити та затвердити документи у сфері захисту персональних даних яким має бути врегульовано порядок обробки і захисту персональних даних користувачів.

У вказаному приписі зазначено, що останній підлягає обов`язковому виконанню у строк до 04 лютого 2020 року, строк інформування про усунення виявленого порушення встановлено до 10 лютого 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що у випадку фактичного виконання оскаржуваного припису до розгляду справи по суті, оскарження припису буде неможливим, оскільки припис втратить свою юридичну силу та не підлягатиме оскарженню.

Водночас, у разі не виконання вимог припису у встановлений строк посадову особу ВША НААУ може бути притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу, передбаченої ст. 188-40 КУпАП.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.

З урахуванням наведеного необґрунтованими вбачаються доводи апелянта про те, що з клопотання позивача не вбачається яка існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або що захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що таке вжиття заходів забезпечення адміністративного позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Крім того, суд вважає, що застосуванням заходів забезпечення позову не може бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відтак, дослідивши клопотання про забезпечення адміністративного позову, колегія суддів вважає, що доводи заявника є такими, що підтверджуються існуванням обставин, передбачених статтею 150 КАС України, за яких може бути застосовано забезпечення позову, оскільки, позивачем у клопотанні про забезпечення позову детально обґрунтовано необхідність вжиття заходів забезпечення позову до прийняття у справі судового рішення по суті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання позивача про забезпечення даного адміністративного позову.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.150, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Денисової Людмили Леонтіївни залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03.06.2020 року.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В. Файдюк

Є.І.Мєзєнцев